DRAKONO NAMAI
Nužudysiu juos! Nužudysiu visus!
Išdavikai ir banditai! Jie drįsta mane pult!
- Jūsų Malonybe. - Aš - karalius!
Taip. Taip.
- Aš - karalius! - Taip, Malonybe.
Prašau, Jūsų Malonybe.
Išdavikai ir banditai!
Ugnis iš dangaus.
Karas! Skelbiu karą!
Skelbiu karą!
Vartai uždaryti.
Paieška tęsiasi.
Rasim piktadarį.
Tas neturėtų mūsų sukrėst.
Šis poelgis.
- Vaikas... - Vaikas negyvas.
Jo kančia baigta.
Bet ką jie padarė mano mergaitei...
Taip.
Ir jie už tai atsakys.
- Kas atsakys? - Tas, kas tą padarė.
Ar kažkam liepė.
O jei kaltinam ne tą, kas tą padarė?
Mus baudžia dievai. Jie baudžia mane.
Už kokią nuodėmę?
Dukrele, paklausyk.
Mes gedėsim, bet...
Iš to išeis kai kas gero.
Kur buvo šios tarybos nariai, kai žudikas grasino karaliui?
- Ar jums buvo grasinama, Jūsų Malonybe? - Galėjo būt!
Mano sūnus - mano palikimas!
Mano sūnus - geležinio sosto įpėdinis!
Kur buvai?
Tu karaliaus sargybos vadas.
Lovoj, Jūsų Malonybe. Palikęs nakties sargybą.
Lovoj.
Lovoj!
Vietoj to, kad saugotum mano šeimą!
Dabar ne laikas akliems kaltinimams, Jūsų Malonybe.
Greit žinosim, kas kaltas.
Kas kaltas? Ką? Ar kyla klausimas, kas kaltas?
Kas taip elgtųsi norėdamas išgelbėt šunsnukių karalienę šliundrą,
pasipūtusią Drakono uolos dziundzę?
Ji sėdi kitapus įlankos, ant savo uolos, juokiasi iš manęs.
Ji juokiasi iš manęs, po galais!
Norėjot jos pasigailėt.
Jūsų Malonybe, milordai, sargyba kai ką sulaikė.
Sulaikytasis mums žinomas.
Jis auksinis apsiaustas, garsėjantis žiaurumu.
Sučiupom jį bėgantį pro Dievų vartus,
maiše nešantį vaiko galvą.
Nužudysiu jį pats.
Stengiamės išgaut kuo daugiau informacijos.
Pasitikiu tavo meistriškumu, lorde Larisai.
Nuolatiniai tyrimai, protokolas. Mes žinom, kas mūsų priešai!
Karalius gali turėt ne vieną priešą, Jūsų Malonybe.
Aiškinamės, ar čia jūsų sesers darbas,
ar gyvatė įsisuko arčiau mūsų namų.
Tu teisus, Aironrodai.
Čia gali būt kiekvienas.
Kiekvienas iš jūsų, esančių šioj salėj.
Lordas Džasperas teisus.
Turim išsiaiškint, kas įvyko.
Jei mums ir rūmams iki šiol gręsia pavojus,
tuomet iš kitos perspektyvos...
Tai nesvarbu.
Kaltini Reinirą?
Nori pasakyt karalystei, kad čia jos darbas?
Nieko nesakysim karalystei. Buvom užpulti savo namuose.
Savo lovose. Nenoriu atrodyt silpnas!
Jau atrodot silpnas, Eigonai.
Ne!
Skubotas karūnavimas, ištrūkęs drakonas.
Žmonės mato blogą ženklą.
Jie šabždasi, kad karalienė turėtų būt Reinira.
Pavadinsi ją pabaisa, kūdikių žudike?
Ir daugiau.
Reikia surengt laidotuves. Tegu žmonės mato vaiką.
Tegu mato, ką padarė sosto trokštantis žmogus.
Tėve.
- Karaliau. - Ne.
Nenoriu, kad mano sūnaus lavonas
būtų tampomas gatvėm kaip negyvas šuo.
Ne tamponas, o pagerbtas!
Jis bus išlydėtas į drakonų urvą ir sudegintas kaip Targarienų princas!
- Jūsų Malonybe. - Ne.
Tegu nieks nesako, kad negedžiu.
Džaheris buvo mano anūkas. Mylėjau jį. Nenoriu, kad jis mirtų veltui.
Ar Reirinos šalininkai
ją palaikys, žinodami apie jos darbą?
Ar jie jos išsižadės?
Džaheris mums padės labiau, nei 1000 karių mūšyje.
Karas bus, Jūsų Malonybe.
Bet jei nelauksit, tapsit dvigubai stipresnis.
Mama.
Patarėjas mus siunčia sunkiu keliu, mielasis.
Bet gal ir teisingu.
Tegu Tylos seserys ruošia princą paskutinei kelionei.
Jo užnugary jos karalienė, jo mama.
O su ja - našlė.
Nenoriu, kad žmonės į mane spoksotų.
Karalystė turi matyt jūsų gedulą.
Jį geriausiai išreiškia švelnios sielos.
Tikriausiai sutiksit, kad karaliaus reikia pasigailėt.
Bus Džaherio laidotuvės.
Mes važiuosim karieta, paskui jį.
Nenoriu.
Aš taip pat.
Bet, kai taip nutinka...
Smūgis karaliui - tai smūgis karalystei.
Kai dalinamės skausmu su žmonėm,
- jie tampa mums artimesni. - Aš to nenoriu.
Nepažįstu jų.
Kartais reikia apsimest.
Kodėl?
Mes - sosto atstovai. Tokia mūsų pareiga.
Heleina, kai vakar mano kambary matei...
Čia mano berniukui.
Mane pasamdė Deimonas Targarienas.
Jis davė pusę sumos. Kitą pusę žadėjo duot vėliau.
Kas tie mes?
Žiurkių gaudytojas. Jį pasamdė namų šeimininkai.
Nežinau jo vardo.
Žiūrėkit, ką padarė Reinira Targarien!
Kandidatė į sostą!
Giminaičių žudikė!
- Užjaučiu, karaliene. - Dievai su jumis, karaliene.
Nekaltųjų niekintoja!
Žiūrėkit, ką padarė Žiaurioji Reinira!
Kankinsit mane?
Ne.
Bet negaliu garantuot už Jo Malonybę.
Žiūrėkit, ką padarė Reinira Targarien!
Kandidatė į sostą!
Giminaičių žudikė!
Nekaltųjų niekintoja!
Karaliene Heleina!
Kas čia dedas?
Karalienei Heleina!
- Kas dedas? - Traukis.
Karaliene Heleina!
- Užjaučiu. - Karaliene Heleina!
- Heleina.
- Karaliene Heleina! - Dar! Dar!
Prakeikiu!
Prakeikiu pabaisą Reinirą!
Dar neaišku, kaip buvo įsibrauta į pilį.
Berniuko galva buvo atskirta nuo kūno. Eiseną stebėjo tūkstančiai.
Jie kaltina mane?
Panašu, kad taip.
Apie tai buvo išsiuntinėtos žinutės visai karalystei.
Išsiųsim savo žinutes. Paneigsim šį bjaurų kaltinimą.
Taip ir padarysiu. Bet nežinau, ar kas nors patikės.
Turim sustiprint sargybą čia ir Driftmarke.
Jie keršys vienaip ar kitaip...
Padaryta, Jūsų Malonybe.
leiskit man skrist Vermaksu. Reinė reikalinga Ryklėj.
Viską stebėsiu iš Karaliaus Uosto.
Ne.
Žala mums - neišmatuojama.
Ir kai mums labiausiai reikalinga ištikimybė.
Čia melas.
Pati netekau sūnaus.
Kaip galėčiau taip pasielgt?
Ypač su Heleina.
Su nekaltu vaiku.
Princo Lucerio mirtis buvo sukrėtimas ir įžeidimas.
Gedinti motina gali...
- siekt keršto dėl sieos ramybės. - Sere Alfredai, sakai,
kad gedulas mane privertė nukirst vaikui galvą?
Tik pagalvojau, kad galbūt tai buvo skuboti veiksmai...
Galvok, ką sakai.
Nusiuntei žudikus žudyt kūdikius jų lovytėse?
- Norėjau atkeršyt už karalienės sūnų. - Ką jiems pasakei?
Ką pasakei, Deimonai?
Buvo nužudytas vaikas, o dėl to kaltinama aš.
Misarija pasakė vardus ir išdėstė planą.
Nurodymai buvo aiškus. Eimondas, Eigono brolis.
- Aš neatsakingas už klaidą. - Neatsakingas?
Kokie buvo nurodymai, jei Eimondas būtų nerastas?
Nebuvo net kalbos apie vaiką.
Sakei, kad tavo tikslas - praliet Haitauerių kraują.
Jei ne Eimondo, tai bet kurio.
- Ne. - Sužlugdei mane.
Susilpninai mano pastangas siekt sosto ir suburt armiją.
Ir net mano poziciją taryboj.
Juk sakiau. Ne.
Netikiu.
Atėjo lemtinga akimirka.
Nepasitikiu tavim, Deimonai.
Niekuomet tavim nepasitikėjau. Nors norėjau tikėt.
Matau, kad rūpinies tik savim.
Vaikystėj tai buvo iššūkis.
Bet suaugau ir turiu užtektinai sunkumų.
- Tarnavau tau ištikimai. - Tikrai?
Ar naudojais manim kaip įrankiu, norėdamas pasiglemžt palikimą?
Kai seras Erikas atnešė karūną, ar uždėjau ją tau ant galvos?
Taip. Bet prieš tai
vadovavai karo tarybai, o aš gimdžiau viena, savo miegamajam.
Paskui, kai norėjau aptart priešų pateiktas sąlygas...
Vaje! Norėjai atiduot mano brolio sostą išdavikui Otui Haitaueriui.
Savo sostą, Deimonai! Savo!
Manau, mano žodžiai tau buvo kaip pateisinimas atkeršyt.
Išlaisvinai tamsą, kurią laikei savy kaip kalaviją makšty.
- Laikai mane pabaisa. - Nežinau, ką manyt.
Nežinau, kas tu ir kam tarnauji.
Keliausiu į Harenholą ir rinksiu armiją tavo vardu, Reinira!
Tavo!
Ar pripažįsti mane savo karaliene ir valdove?
Ar iki šiol trokšti to, ko netekai?
Ko netekai?
Ne netekai, o atidavei.
Nes visuomet mąstei tik
apie savo šlovę, o ne apie mano gedintį tėvą, kuriam buvai reikalingas!
Tavo tėvas buvo bailys ir žinojo, kad aš - stipriausias sūnus.
Aš buvau lyderis, o jis baiminos, kad jį pranoksiu.
Taip manai apie savo brolį?
Žinai geriau už mane. Kas su juo augo?
Manai, jis padarė tave įpėdine dėl tavo didžios išminties?
Dėl tavo vertybių?
- Kaip drįsti! - Ar jis pasinaudojo tavim
ir atidavė tau mano vietą, nes bijojo manęs?
Jis žinojo, kad tu tikrai jo nepranoksi.
Jis tavęs nebijojo, Deimonai!
Jis tavim nepasitikėjo.
- Taip pat, kaip aš. - Jis buvo kvailys.
Jis siekė didybės, bet tą darė liedamas kraują.
Tavęs laukia tas pats likimas.
Tu nužudei vaiką.
Tai buvo klaida.
Tu apgailėtinas.
Tėve.
Kvietėt mane, Jūsų Malonybe?
Ryte
pasiimk Mėnesieną ir stebėk Karaliaus uostą.
Turiu žinot, ką jie planuoja.
Akylai stebėsiu.
Pasitikiu tavim, Beila.
Skrisk aukštai ir nesiartink.
Nebegalim klyst.
O mano tėvas?
Jis eis savo keliu.
Prašom, milorde.
Kam nors sakei?
Kuo mane laikai?
Tuo, kas trokšta atleidimo.
Už mano veiksmus nebus atleista.
Kas čia?
Vakarykštės dienos priminimas.
Buvo daug purvo. Tuoj pakeisiu.
Tuoj pat.
Naktis buvo ilga, sere Kristonai. Dar nevalgiau. Aš...
Nepaisai mano įsakymo, sere Eirikai.
Paisau.
Baltas apsiaustas - mūsų tyrumo simbolis.
Ir ištikimybės.
Karaliaus sargyba - šventas būrys.
Taip paprastai suterši mūsų garbę?
Suklydau, milorde.
Ištaisysiu klaidą.
Kur buvai, kai buvo nužudytas Džaheris?
Su karalius Eigonu.
Tuomet nebuvai jo menėj ir negalėjai užkirst kelio nusikaltimui.
Jo Malonybė linksmino savo draugus sosto menėj.
- Jei būtum užlipęs... - O kur buvai tu, vade?
Kodėl karalienė Heleina neturi prisiekusio sargybinio?
Kai ji gavo...
Tavo brolis - vagis ir išdavikas!
Žinai, kaip dėl to kenčiu.
Kaip galim žinot, kad slapčia jo nepalaikai?
Išsižadėjau jo girdint karaliui.
Kadaise mes buvom vienos sielos.
Jei būčiau jį paleikęs, būčiau su juo pabėgęs.
Pirma mus išdavė tavo brolis.
Tuomet jaunasis princas...
Buvo nužudytas per tavo pamainą.
Tu pamišęs. Pamišęs! Juk nemanai, kad čia mano darbas?
Nesvarbu, ką manau!
Per tave mums gėda.
Privalai sugrąžint mums garbę.
Kaip?
Keliausi į Drakono uolą ir nužudysi Reinirą jos menėse.
Taip pat, kaip ji nužudė Eimondą.
Atsakysim princesei tuo pačiu kraujo kerštu.
- Vienas? - Tau trūksta narsos, sere Eirikai?
Narsos netrūksta.
Bet pilis saugoma nuo priešų, ypač dabar.
Kaip ten pateksiu?
Tavo brolis dvynys tarnauja apsimetelei karalienei.
Apsimesk juo, jie nesupras.
Mes prisiekėm tarnaut dorai, o ne apgaudinėt.
Nudėsi apsimetėlę ir užbaigsi karą jam neprasidėjus.
- Jei kas nors... - Stenkis, kad nepamatytų.
- Siunti mane į mirtį. - Arba į triumfą!
Ir šlovę.
Keliausi?
Ar suabejot tavo ištikimybe karaliui?
Kaip įsakysi...
Milorde.
Nebuvai vakarieniaut.
Aš nealkana.
Kaip visi.
Buvo daug tuščių vietų.
Žinai, kur jis išvyko?
Manau, į Harenholą.
Kartasi atrodo, kad jo nekenčiu.
Nelengva bendraut su tėvu.
Ką pameni apie mano dėdę?
Jis mokė mus žvejot.
Dainuot jūrininkų dainas.
Jo silpnybė buvo pyragas.
O...
Seras Harvinas Strongas?
Jis buvo švelnus. Ir stiprus.
Žmonės jį vadino Kaulalaužiu.
Manau, jis mus mylėjo.
Aišku, kad mylėjo.
Ilgiuosi Luko.
Deimonas juos atsiuntė mane nužudyt.
Buvau išėjęs.
Buvai su manim.
Tiesą sakant, aš didžiuojuos,
kad jis laiko mane tokiu priešu.
Ir nori mane nužudyt lovoj.
Jis manęs bijo.
Ir turėtų bijot.
Berniukas tapo vyru.
Ne. Ne čia.
Gailiuos dėl to įvykio su Luku.
Tądien man trūko kantrybė. Atsiprašau.
Džiugu girdėt.
Jie prie manęs kabinėjos.
Nes buvau kitoks.
Norėčiau primint, kad princui supykus
dažniausiai kenčia aplinkiniai.
Eiliniai žmonės.
Tokie, kaip aš.
Kaip ji?
Taip pat.
Po blokados prekyba silpsta.
Negali būt, kad miestui jau trūksta maisto.
Nemanau. Bet žmonės bijo.
Jie saugo visas atsargas.
Šiandien dvi valandas ieškojau vištos.
Ir mokėjau triskart brangiau.
Žmonės savanaudžiai.
Negaliu smerkt kitų už tai, ką daryčiau pati, jei galėčiau.
Neleistum vaikams badaut, kaupdama krūvas atsargų.
Laimei, neturim tiek pinigų, kad tą sužinotume.
Karalius žadėjo pagalbą.
Ar sakė, kada?
Man baisu, Hju.
Kaip matau, nuotykiai nepakeitė tavo išvaizdos.
Malonu tave matyt, brolau. Nesimatėm daug mėnesių.
Pasiilgau tavęs.
- Nužudei daug piratų? - Tikrai daugiau už tave.
Pokštas. Gailėsies, kai šįvakar vakarieniausi vienas.
Jau gailiuos. Ilgai laužiau dantis sausainiais, Adamai.
Pasakyk, kad namie turi ožkienos troškinio.
Tau pasisekė.
Keliom prasmėm.
Girdėjau, pats lordas Korlisas pagyrė tave už tarnybą.
- Taip. - Plauksi su juo?
Kai jo laivas bus sutvarkytas.
Aš - vienas iš dešimties laivų statytojų iš Halo.
Turim greit sutvarkyt tavo laivyną.
Jis nieko nesiūlė.
- Tiesą sakant, geriau ir nesiūlytų. - Nekvailiok, Alinai.
Tarnaut su Jūrų Gyvate - tai susikraut turtus.
Aš tuoj pat pasinaudočiau tokia proga.
Nes nematei to, ką mačiau aš.
Bręsta karas, Adamai. Tikras.
Dar viena galimybė išsiskirt.
- Primink jam, ko esi vertas. - Man nereikia paslaugų.
Brolau, jis tau skolingas. Jis skolingas mums.
Ar troškinys su morkom?
Nepatikima tyla.
Deimonas išvyko, kai jis labiausiai reikalingas prie irklo.
Jis niekuomet nebuvo ištikimas.
Jis visuomet nori būt viršiausias.
Jis karaliaus palydos narys.
Bet ne karalius.
Kaip ir aš. Bet aš - ištikimas.
Aš taip pat jaučiaus neįvertinta. Nelengva su tuo susitaikyt.
Po Viserio mirties kilo daug abejonių.
Nemanai, kad Deimonas mes jai iššūkį?
Abejoju.
Bet ir neleis jam įsakinėt.
Gaila.
Kartais aš tuo mėgaudavaus.
Patikėkim jo žodžiu.
Jeigu jis užims Harenholą, viskas bus atleista.
O aš būsiu čia.
Su Melisa.
Neleisim karalienei susilpnėt.
Dama Misarija, Jūsų Malonybe.
Žinai, kas vakar įvyko Karaliaus uoste?
Taip.
Sakyk, koks buvo tavo vaidmuo.
Aš niekuo dėta.
Žinau, kad susidėjai su uzurpatoriais.
Padėjai jiems atimt iš manęs prigimtinę teisę.
Pelniaus neturėdama kitos išeities. Dabar gailiuos.
Net neabejoju.
Kas tu?
Belaisvė.
Daviau Deimonui du vardus.
Tai viskas. Nenorėjau to padaryt.
Jis sakė, kad tokia mano laisvės kaina.
Ar jis sako kitaip?
Jis išvyko.
Ilgam?
Savaitei. Arba visam laikui. Nežinau.
Kartais jis taip elgiasi.
Ar ne?
Prisiminėt mane.
Jis žadėjo tave vest.
- Sakė, kad laukies jo vaiko. - Šis pokštas patiko ne visiems.
Jis vėl tą padarė. Davė žodį ir...
- Pabėgo. - Pardavei Raudonosios pilies paslaptis.
Tavo šnipai veikia ir Karaliaus uoste. O dabar...
Kai priešas ruošiasi mane pult...
Galiu tik paprašyt laikytis savo vyro žodžio.
Man nenaudinga tave paleist.
Geriausiu atveju neteksiu kozirio.
Blogiausiu - išduosi mane.
Neketinu jūsų išduot, Jūsų Malonybe.
Taip tik sakai.
Atvykau į Vesterosą neturėdama nieko.
Dirbau įvairius darbus, vogiau,
prekiavau savo kūnu už pinigus ir duoną.
Ir klausiaus.
Kaupiau informaciją.
Tapau naudinga įtakingiems žmonėms.
Pamažu užsidirbau.
Turėjau namą.
Namus.
O jie viską sudegino.
- Kas? - Spėju, kad Haitaueriai.
Karaliaus padėjėjui nepatiko, kai parodžiau dantis.
Bet aš jam dėkinga.
Per ilgai stengiaus būt naudinga.
Dabar suprantu, kad tai buvo vaiko noras.
Deimonas...
Otas Haitaueris...
Jokio skirtumo.
Jie tikrai manęs nepripažins.
Galėjau toliau dirbt kekše.
Kas paliko šį randą?
O, ne.
Mano sūnus.
- Kas jie? - Žiurkių gaudytojai.
Karaliaus įsakymas.
Ką jie padarė?
Ką padarei?
Žiurkių gaudytojai!
Liepiau juos pakart.
Šliužas, nužudęs mano sūnų, sakė, kad turėjo bendrininką.
Bet tiksliai nenurodė žmogaus.
- Tai... - Kvailys!
Galvok, kaip šneki su karalium, milorde.
Karalius - mano anūkas! O mano anūkas - kvailys!
Blogiau už kvailį! Jis nužudė nekaltus žmones!
Ir vieną kaltą.
Ir pakorė juos ant miesto sienų, kad visi matytų.
Už sąmokslą prieš karalių bus atlyginat šimteriopai.
Jie tėvai, broliai, sūnūs!
Jų žmonos ir vaikai renkasi prie vartų
raudot ir keikt tave!
Tavo vaiko kraujas mum suteikė jų palaikymą.
Tavo motinos ašaros
buvo karti auka dėl netekties.
O tu viską sunaikinai.
Po visko, ką dėl tavęs padariau.
Neapgalvotai.
Neatsakingai.
Impulsyviai.
Bent ką nors padariau.
Kaip turėjau atsakyt?
Dejuot? Raudot su turgaus prekeivėm?
- Nenoriu atrodyt silpnas. - Net dabar,
kai po karalystę sklinda žinia apie baisų Reiniros nusikaltimą,
galingi didikai dvejoja. Jie turėtų stot mūsų pusėn.
Noriu liet kraują, o ne rašalą.
Turim veikt.
Seras Kristonas Koulas veikia.
Ir ką...
Ką padarė seras Kristonas Koulas?
Nusiuntė serą Ariką nužudyt Reinirą.
Vieną?
Jis apsimes savo broliu dvyniu. Genialu.
Tepadeda mums dievai.
Šliundra karalienė atsakys.
Pritarei šiai kvailystei nepasitaręs su manim?
Nei su taryba?
Demonstruoji ne nuovokumą, o nekantrumą
ir žemini mus priešų akyse!
Čia neapgalvotas, lengvabūdiškas...
Nejaugi nesusimąstai apie savo tėvą?
Apie jo...
pakantumą, išmintingumą.
Apie jo orumą.
Velniop orumą.
Noriu keršto.
Mano tėvas negyvas.
Taip.
Ir dėl to mes kenčiam.
Jis buvo teisus dėl tavęs.
Jis skyrė mane karalium.
Taip manai?
Palik ženklelį, sere Otai.
Tu mano tėvo padėjėjas.
Ne mano.
Nusiimk jį.
Neišdrįsi.
Jau išdrįsau.
Ir man tas patinka.
Įžūlus šunėkas.
Manai, esi protingas? Bet neturėdamas stipraus padėjėjo...
Pagalbos...
Duok jį Koului.
Jūsų Malonybe.
Įrodei, kad esi vertingesnis už šimtą senių.
Mano naujo padėjėjo kumštis - plieninis.
Pasigailėsi.
Duok jam.
Tu atleistas.
Nežinau, ar pasitikiu tavim.
Jaučiu, kad tu pavojingas.
Bet laikysiuos šeimos žodžio, jei sakai, kad jis buvo duotas.
Gali eit.
Jūsų Malonybe.
Uoste yra Velarijonų laivas. Jis plauks į Mirą, pro Pentosą.
Pasirūpinsiu, kad tave išleistų.
Bet aš ne tokia naivi, kad paleisčiau tave.
Aš...
Ačiū.
Sere Erikai, Misarija mus palieka.
Tegu ji susirenka savo daiktus.
Tuomet kas nors tegu pasirūpina jos gultu Korvine.
Jūsų Malonybe.
Minutėlę.
Sere Erikai.
- Maniau, tu viduj. - Apgailėtina budrumo stoka.
Aplink priešai, gerasis sere.
Gulkit, Jūsų Malonybe.
Ačiū, Elinda.
Sere Erikai.
Diena buvo keista.
Aš nerimstu. Šįvakar budėsiu pats.
Turim pamiegot, Jūsų Malonybe. Paprašysiu meisterio išvėdint patalpą.
Taip būtų geriausia.
Ačiū, Elinda.
Sere Erikai.
Patikėkit, neturėjau išeities.
Nesuprantu.
Broli!
Nedaryk to.
Maldauju.
Tu mus išdavei, Erikai.
Bėk, Elinda!
Bėk ieškot sero Lorento!
- Jūsų Malonybe! - Sere Lorentai!
Čionai, Jūsų Malonybe!
Kuris? Kuris Erikas?
Mes gimėm kartu.
Išskyrei mus!
Vis tiek tave myliu, broli.
Jūsų Malonybe.
Erikai.
Atsiprašau.
Ne. Ne!
Tai nežinojimas ir tuštybė.
Abu žinom, kad reikia tramdyt Eigoną.
Kaip ir serą Kristoną. Jie abu...
Seras Kristonas nesantūrus.
Bet jo ištikimybė neabejotina. Jei kils karas...
Jis tą užtikrino.
Jis jaunas, neišprusęs. Tiki tik ašmenimis ir kaulais.
Jis nežvelgia į ateitį.
Nė vienas iš jų.
Jie nenori gero karalystei,
jie nori patenkint keršto troškimą.
Eigonas ramus.
Jį sunervino vaiko mirtis.
Negaliu čia likt.
Aš pašalintas iš tarybos.
Matau, kaip žlunga mūsų planai. Grįšiu į senąjį miestą.
Haitaueriai dar stiprūs.
Ir tavo sūnus padėkos už patarimus.
Artimiausiu metu Deironas gali mums padėt.
Verčiau keliauk į Haigardeną.
Reikia suvaldyt Tirelus. Jų vėliavnešiai neryžtingi.
Kol tavęs nebus, pakalbėsiu su juo.
Jo kraujas atvės. Ir galbūt grįši.
Jaunuoliai - kaip povai.
Jie klykia ir demonstruoja plunksnas.
Bet mums pavyks sugrąžint taiką. Aš tuo tikiu.
Jei veiksim išvien.
Nusidėjau.
Nenoriu to girdėt.
Vertė: Lukas Vilkoncius