PŪĶA NAMS
Es viņus nogalināšu! Visus nogalināšu!
Nodevēji un neģēļi! Uzdrošinājās man uzbrukt!
- Gaišība! - Es esmu karalis!
Jā.
- Es esmu karalis! - Jā, gaišība.
Lūdzu, gaišība!
Nodevēji un neģēļi!
Uguns no debesīm.
Sācies karš! Es piesaku karu!
Es piesaku karu!
Vārti ir aizvērti.
Notiek meklēšana.
Šo neģēli atradīs.
Mūs nedrīkst satraukt šis...
nodarījums.
- Bērns... - Bērns ir miris.
Viņa ciešanas ir galā.
Bet pārestība manai meitai...
Jā.
Viņi par to samaksās.
- Kas samaksās? - Tas, kurš to izdarīja vai izraisīja.
Bet ja nu darītājs nav īstais vainīgais?
Dievi mūs soda. Tie soda mani.
Par kādiem grēkiem?
Meita, uzklausi!
Mēs sērosim, kā pienākas, bet...
varbūt vēl varam no tā iegūt labumu.
Kur bija padomes locekļi, kad karali apdraudēja slepkava?
- Jūs arī apdraudēja, gaišība? - Varēja apdraudēt!
Dēls ir mans pēctecis!
Mans dēls ir Dzelzs troņa mantinieks!
Un kur biji tu?
Mans Karaļsardzes komandieris.
Gultā, gaišība, jo nakts sardze bija norīkota.
Gultā.
Gultā!
Nevis sargāji manas ģimenes neaizskaramību.
Nemētāsimies ar pārmetumiem, gaišība.
Gan drīz zināsim, kurš to izdarīja.
Kurš to izdarīja? Kurš... Ko? Vai par to ir vēl kādas šaubas?
Kurš gan cits, ja ne izlaidīgā bastardu karaliene,
augstprātīgā Pūķakmens kuce?
Viņa tur sēž uz savas klints un smejas par mani.
Nolādēts, viņa par mani smejas!
Jūs likāt atstāt viņu dzīvu.
Atļausiet, gaišība? Cienkungi! Sardze aizturējusi cilvēku.
Mēs viņu pazīstam.
Nežēlīgs zelta apmetņa bruņinieks.
Noķērām viņu pie Dievu vārtiem
ar bērna galvu maisā.
Es pats viņu nobeigšu.
Labāk vispirms nopratināsim šo neģēli.
Es paļaujos uz jūsu meistarību, Larīs.
Mūžīgā izzināšana un kārtība. Mēs zinām, kas ir mūsu ienaidnieks!
Iespējams, karalim ir ne viens vien ienaidnieks.
Prātīgāk būtu noskaidrot, vai tiešām vainīga jūsu māsa,
vai arī paši sildām azotē odzi.
Droši vien jums taisnība.
Tas varēja būt jebkurš.
Jebkurš no jums klātesošajiem.
Valdniekam Džesperam taisnība.
No vienas puses, jānoskaidro, kas noticis
un vai mums pilī joprojām draud briesmas.
No otras puses, protams,
tas nav svarīgi.
Jūs tik un tā vainosiet Rinīru.
Teiksiet tautai, ka to izdarījusi viņa.
Tautai neko neteiksim. Mums uzbruka pils sienās.
Mūsu gultās. Negribu, ka mani uzskata par vāju.
Tevi jau uzskata par vāju, Īgon.
Nē!
Sasteigta kronēšana, aizbēdzis pūķis -
ļaudīm tās ir ļaunas zīmes.
Viņi ielās sačukstas. Runā, ka varbūt Rinīra būtu labāka karaliene.
Tāpēc viņa jāsauc par Briesmoni, Zīdaiņu Slepkavu.
Es ieteiktu ko vairāk.
Sarīkosim bēru procesiju. Lai tauta redz bērnu.
Lai redz troņa tīkotājas roku darbu.
Tēvs.
- Karali? - Nē.
Neļaušu, ka mana dēliņa ķermeni
vazā pa ielām kā beigtu suni.
Nevazāsim. Godināsim!
Pavadīsim uz pūķubedri, kur viņu sadedzinās kā Tārgārjenu princi.
- Jūsu gaišība... - Nē.
Neuzdrošinieties teikt, ka es nesēroju.
Es mīlēju savu mazdēlu Džihirīsu. Nepieļaušu, ka viņš miris velti.
Vai tie, kas zvērēja Rinīrai uzticību,
vēl atbalstīs, uzzinājuši par viņas neģēlību?
Vai tomēr nosodīs viņu?
Džihirīss mums būs noderīgāks nekā tūkstoš bruņinieku kara laukā.
Būs arī jūsu kārotais karš, gaišība.
Bet, ja mazliet pagaidīsiet, varbūt kļūsiet divreiz stiprāks.
Māt?
Labā roka piedāvā grūtu ceļu, mans dārgais.
Bet varbūt tā ir pareizi.
Lai klusās māsas gatavo princi pēdējai gaitai.
Aiz viņa brauks viņa māte karaliene
un karaliene atraitne.
Nē, es negribu izrādīties.
Tautai jāredz karaliskās ģimenes bēdas.
Un visspilgtāk tās pauž vismaigākās dvēseles.
Domāju, visi piekritīs, ka karalis no tā jāsaudzē.
Džihirīsam rīkos bēres.
Mūs lūdz braukt ratos aiz viņa pīšļiem.
Es negribu.
Es arī negribu.
Bet, kad notiek kas tāds...
trieciens karalim ir trieciens valstij.
Bēdas mūs satuvina
- ar ļaudīm. - Es negribu, ka viņi tuvojas.
Es viņus nepazīstu.
Reizēm jāizliekas.
Kāpēc?
Mēs pārstāvam troni. Mums ir pienākums.
Tas, ko tu redzēji, kad naktī ienāci pie manis...
Tas manam dēliņam.
Mani nolīga Dīmons Tārgārjens.
Pusi mums samaksāja uzreiz, otru pusi apsolīja pēc tam.
Kas vēl piedalījās?
Pils nolīgtais žurku ķērājs.
Viņa īsto vārdu nezinu.
Skatieties, ko izdarījusi Rinīra Tārgārjena!
Troņa pretendente!
Savējo slepkava!
- No sirds jūtu līdzi, karalien. - Lai dievi ir ar jums, karalien.
Nevainīgo apgānītāja!
Skatieties, ko izdarījusi Rinīra Nežēlīgā!
Vai jūs mani mocīsiet?
Nē.
Bet viņa gaišība gan varētu.
Skatieties, ko izdarījusi Rinīra Tārgārjena!
Troņa pretendente!
Savējo slepkava!
Nevainīgo apgānītāja!
Karaliene Helīna!
Kas tur notiek?
Karaliene Helīna!
- Kas notiek? - Malā!
- Karaliene Helīna! - Karaliene Helīna!
- Jūtu līdzi. - Karaliene Helīna!
- Helīna!
- Karaliene Helīna! Karaliene Helīna! - Reizē! Reizē!
Lai nolādēta!
Lai nolādēta Rinīra Briesmīgā!
Vēl nav skaidrs, kā viņi iekļuva pilī.
Zēnam nogrieza galvu. Procesiju vēroja tūkstošiem ļaužu.
Un viņi apsūdz mani?
Tā šķiet.
Tādu vēsti izplata visā valstībā.
Mums jāsūta pašiem savas vēstis un jānoliedz šīs apsūdzības.
Nekavējoties ķeršos klāt, bet šaubos, vai tam ticēs.
Pastipriniet apsardzi šeit un Driftmārkā.
Var sekot strauja atriebība...
Jau darīts, gaišība.
Sūtiet mūs ar Vermaksu. Rinīsai jāpaliek Rīklē.
Es novērošu, kas notiek Karaļa ostā.
Nē.
Uzticība mums ir smagi iedragāta tieši tad,
kad to vajag visvairāk.
Bet tie ir meli.
Ka es, zaudējusi dēlu...
atbildēšu ar to pašu.
Lai nu kam, bet Helīnai.
Nevainīgai būtnei.
Prinča Lucerīsa nāve bija trieciens un apvainojums.
Tik dziļi sāpināta māte varētu
- meklēt atriebību. - Sīr Alfred, jūs gribat teikt,
ka es aiz bēdām pavēlētu nocirst galvu mazam bērnam?
Tikai iedomājos, ka varbūt pārsteidzāties...
Neaizmirstieties!
Vai tu sūtīji slepkavas nonāvēt guļošus bērnus?
- Es sūtīju atriebt karalienes dēlu. - Ko tu teici šim atriebējam?
Ko tu viņam teici, Dīmon?
Ka zēns ir miris un mani apsūdz slepkavībā?
Misārija sagādāja vārdus un aizsegu.
Es skaidri pateicu: Īmondu, uzurpatora Īgona brāli.
- Neesmu atbildīgs par misēkli. - Neesi atbildīgs?
Ko tu liki darīt, ja Īmondu neatrastu?
Mazu bērnu neliku nogalināt.
Tu teici, ka jālīst Haitaueru asinīm.
Ja ne Īmonda, tad kāda cita.
- Nē. - Tu esi mani ievainojis.
Vājinājis manas iespējas iegūt troni, sapulcināt karaspēku,
vājinājis manu ietekmi pašas padomē.
Es teicu: nē.
Es tev neticu.
Nu tas ir noticis.
Es nevaru tev uzticēties.
Nekad neesmu tev pilnīgi uzticējusies, lai gan ļoti gribēju, piespiedu sevi.
Bet nu redzu, ka tu domā vienīgi par sevi.
Bērnībā es to uztvēru kā izaicinājumu.
Bet nu esmu pieaugusi, un man izaicinājumu pietiek.
- Es kalpoju tev uzticīgi. - Vai tiešām?
Bet varbūt tu izmantoji mani, lai sagrābtu mantojumu, ko tev atņēma?
Kad sīrs Erīks atveda tev kroni, vai es pats to neuzliku tev galvā?
Jā, bet pirms tam
tu meties vadīt kara padomi, kamēr es viena mocījos dzemdībās.
Un pēc tam, kad es gribēju apsvērt pretinieku noteikumus...
Muļķība! Atdot mana brāļa troni Haitauera melu dēļ...
Manu troni, Dīmon. Manu!
Tas, ko es teicu, tev bija tikai iegansts, lai pats varētu atriebties.
Tu padevies tumsai, ko glabā sevī kā asmeni makstī.
- Tu uzskati, ka esmu briesmonis. - Es tevi nepazīstu.
Nezinu, kas tu esi un kam kalpo.
Vai es negrasījos lidot uz Hārenholu pulcināt tev karaspēku, Rinīra?
Tev!
Vai tu atzīsti mani par savu karalieni un valdnieci?
Vai arī tīko pēc tā, ko, tavuprāt, esi zaudējis?
Ko es, manuprāt, esmu zaudējis?
Tu to nezaudēji, tu atdevi.
Tāpēc, ka vienmēr domāji
vienīgi par savu slavu, nevis manu bēdās slīgstošo tēvu.
Tavs tēvs bija gļēvulis, kurš zināja, ka esmu stiprais dēls,
vadonis, un viņš baidījās, ka es viņu aizēnošu.
Vai tā tu domā par savu brāli?
Tu augi viņam blakus un pazīsti labāk nekā es.
Domā, viņš tevi iecēla par mantinieci tavas gudrības
un tikumības dēļ?
- Kā tev nav kauna! - Bet varbūt izmantoja tevi,
lai ierādītu vietu man, jo baidījās no manis?
Jo zināja, ka tu nekad neaizēnosi viņu.
Viņš no tevis nebaidījās, Dīmon!
Viņš nevarēja tev uzticēties.
- Un es arī nevaru. - Viņš bija muļķis.
Kurš gribēja būt dižens, bet baidījās tā dēļ izliet asinis.
Tevi piemeklēs tas pats liktenis.
Tu nogalināji bērnu.
Tas bija misēklis.
Tu esi nožēlojams.
Tēvs?
Jūs mani saucāt, gaišība?
No rīta
ņem Mēnessdeju un dodies novērot Karaļa ostu.
Man jāzina, ko viņi grasās darīt.
Būšu modra.
Es paļaujos uz tevi, Bela.
Paliec augstu gaisā un netuvojies.
Nedrīkstam pieļaut citus misēkļus.
Mans tēvs?
Viņam savs ceļš ejams.
Lūdzu, cienkungs.
Vai tu kādam teici?
Par ko tu mani uzskati?
Par cilvēku, kurš grib izpirkt grēkus.
Manus grēkus nevar izpirkt.
Kas tas ir?
Šķiet, atgādinājums par vakardienu.
Procesijā bija daudz dubļu. Es apmainīšu.
Tūliņ pat.
Nakts bija gara, es neesmu ēdis un gribētu...
Jūs man nepakļaujaties?
Nē, tā nav.
Baltais apmetnis ir mūsu tikumības simbols.
Mūsu uzticības.
Karaļsardze ir svēts pienākums.
Vai jūs ar vieglu roku aptraipāt mūsu seno godu?
Es kļūdījos, cienkungs.
Un kļūdu labošu.
Kur jūs bijāt, kad nogalināja Džihirīsu?
Kopā ar karali Īgonu.
Tad jūs nebijāt kungu istabās, kur būtu varējis novērst noziegumu.
Viņa gaišība vēlējās izklaidēt draugus troņa zālē.
- Ja jūs būtu uzkāpis augšā... - Kur bijāt jūs, komandieri?
Kāpēc karalienei Helīnai nav miesassarga?
Pēc kāpšanas tronī...
Jūsu brālis ir zaglis un valsts nodevējs!
Jūs zināt, ka tas mani nomāc.
Kā lai zinām, ka abi neesat uz vienu roku?
Es nodevu viņu karalim.
Jā, mēs bijām viena dvēsele divās miesās.
Ja būtu uz vienu roku, tad aizbēgtu kopā.
Vispirms mūs nodod jūsu brālis.
Pēc tam jauno princi
nonāvē jūsu sardzes laikā.
Jūs esat traks. Jūs taču nedomājat, ka es...
Nav svarīgi, ko domāju es!
Jūs iegrūdāt mūs negodā.
Un jums zaudētais jāatgūst.
Kā?
Dodieties uz Pūķakmeni un nonāvējiet Rinīru viņas pašas pilī.
Tāpat kā viņa gribēja nonāvēt Īmondu.
Atmaksāsim princesei ar viņas asins naudu.
- Man jādodas vienam? - Trūkst drosmes, sīr Arīk?
Drosmei nav nozīmes.
Pilī būs pastiprināta apsardze.
Kā tikšu iekšā?
Jūsu dvīņubrālis kalpo viltus karalienei.
Jūs noturēs par viņu, ja pacentīsieties.
Mēs zvērējām kalpot godīgi, nevis ar viltu.
Nonāvējiet troņa tīkotāju, un karš beigsies, vēl nesācies.
- Ja pamanīs mūs abus... - Nepieļaujiet to.
- Jūs sūtāt mani nāvē. - Vai pretī uzvarai.
Un slavai.
Nu, vai dosieties?
Vai arī jāsāk šaubīties par jūsu uzticību karalim?
Kā pavēlēsiet,
cienkungs.
Tu nebiji vakariņās.
Negribējās ēst.
Šķiet, nevienam negribējās.
Pārāk daudz tukšu krēslu.
Tu zini, kurp viņš devās?
Domāju, ka uz Hārenholu.
Reizēm man šķiet, ka ienīstu viņu.
Ar tēviem ir grūti.
Kādu tu atceries manu tēvoci?
Viņš mācīja mums ķert zivis.
Un dziedāt jūrnieku dziesmas.
Viņam garšoja kūkas.
Un...
sīrs Hārvins Strongs?
Viņš bija lēnprātīgs. Un negants.
Viņu sauca par Kaulu Lauzēju.
Man šķiet, viņš mūs mīlēja.
Nu protams.
Man trūkst Lūka.
Dīmons viņus sūtīja nogalināt mani.
Manis nebija mājās.
Tu biji pie manis.
Patiesību sakot, es lepojos,
ka viņš uzskata mani par tādu ienaidnieku
un cenšas nogalināt mani paša gultā.
Viņš baidās no manis.
Un pareizi dara.
Puika ir pieaudzis par vīru.
Nē. Šeit ne.
Es nožēloju, ka ar Lūku tā notika.
Todien zaudēju savaldīšanos. Es to nožēloju.
Priecājos, ka tu tā saki.
Zini, viņi mani ķircināja.
Tāpēc, ka biju citādāks.
Ņem vērā, ka tad, ja princis zaudē savaldīšanos,
parasti cieš citi.
Mazļaudis.
Tādi kā es.
Kā viņai ir?
Bez izmaiņām.
Blokādes dēļ tirgotavas ir tukšas.
Nevar būt, ka pilsētā jau trūkst pārtikas.
Domāju, ka ne, bet ļaudis ir nobijušies.
Turīgākie uzkrāj visu, ko var.
Šodien divas stundas nostaigājos, meklējot vistu.
Un samaksāju trīsreiz dārgāk.
Kāds savtīgums!
Es nepārmetu citiem to, ko pie izdevības darītu pati.
Diez vai tu ļautu bērniem badoties, kamēr pašai ir pilns pagrabs.
Labi, ka trūkums liedz par to pārliecināties.
Karalis apsolīja atspaidu.
Vai minēja, kad?
Es baidos, Hjū.
Dēkas tavu daili nav ietekmējušas.
Sirsnīgi tu mani sagaidi pēc garās šķiršanās, brāl.
Man tevis trūka.
- Daudz pirātu nokāvi? - Noteikti vairāk nekā tu.
Šo joku tu nožēlosi, jo šodien vakariņosi viens.
Jau nožēloju. Esmu izlauzis zobus pret cietajiem cepumiem.
Es ceru, ka mājās burbuļo kazas sautējums.
Tev veicas.
Visādā ziņā.
Valdnieks Korlīss esot tevi uzslavējis par uzticīgu kalpošanu.
- Jā. - Vai kuģosi kopā ar viņu?
Kad salabos viņa kuģi.
Esmu ieradies kopā ar duci kuģu būvētāju,
kuriem jāatjauno jūsu flote.
Viņš neko nesolīja.
- Un labi vien ir. - Nerunā muļķības, Alin.
Jūrasčūskas dienestā var kļūt bagāts.
Es nedomādams izmantotu tādu izdevību.
Tāpēc, ka tu neesi redzējis to, ko es.
Tuvojas karš, Ādam. Īsts karš.
Vēl viena iespēja izcelties.
- Atgādini viņam par sevi. - Man nevajag labvēlību.
Brāli, viņš ir tavs parādnieks. Mūsu parādnieks.
Vai sautējumā ir burkāni?
Aizdomīgs klusums.
Dīmons aizlaižas, kad viņu vajag visvairāk.
Viņš nekad nav bijis uzticīgs.
Vienmēr rīkojas pēc sava prāta.
Viņš ir karalienes vīrs.
Bet nav karalis.
Es arī neesmu, bet kaut kā iztieku.
Kroni, kas pienācās man, arī atdeva citam. Ar to ir grūti samierināties.
Pēc Viserīsa nāves cīņa par troni ir atsākusies.
Tu domā, ka Dīmons apšaubīs viņas tiesības?
Tieši ne.
Bet arī neļaus viņai izrīkot sevi.
Žēl.
Mani tas reizēm uzjautrina.
Ticēsim viņam uz vārda.
Ja viņš pārliecinās Hārenholu, varbūt viss tiks piedots.
Tikmēr šeit esmu es.
Un Meilisa.
Mēs nosargāsim karalieni.
Misārija, jūsu gaišība.
Tu zini, kas vakar notika Karaļa ostā?
Jā.
Kāda ir tava loma?
Man ar to nav nekāda sakara.
Es zinu, ka tu biedrojies ar uzurpatoriem.
Ar tavu palīdzību viņi man atņēma to, kas ir mans.
Es iedzīvojos no nenovēršamā. Tagad to nožēloju.
Nešaubos.
Kas tu esi?
Gūstekne.
Es nosaucu Dīmonam divus vārdus.
Neko vairāk. Un arī to darīju nelabprāt.
Viņš par to apsolīja brīvību.
Vai viņš teica ko citu?
Viņš ir prom.
Cik ilgi?
Uz nedēļu. Vai uz mūžu. Es nezinu.
Viņš tā mēdz.
Vai ne?
Nu jūs mani atceraties.
Viņš solījās tevi precēt.
- Jo tu gaidot viņa bērnu. - Visus šis joks neuzjautrināja.
Šķiet, tagad tas atkārtojas. Viņš apsola un...
- aizšmauc prom. - Tu pārdod Sarkanās pils noslēpumus.
Tev Karaļa ostā ir neredzams tīkls. Un nu
mans ienaidnieks gatavojas uzbrukt...
Es varu vienīgi lūgt jūs turēt vīra doto vārdu.
Man nav izdevīgi tevi atbrīvot.
Labākajā gadījumā zaudēšu vērtīgu ķīlu.
Sliktākajā - tu mani nodosi vēl nešķīstāk.
Nododot jūs, es neko neiegūšu.
Tā tu saki.
Kad mani atveda uz Rietmalu, man nebija nekā.
Es smagi kalpoju, zagu,
pārdevu savu miesu par naudu un maizi.
Un klausījos,
krāju uzticību.
Kļuvu vērtīga ietekmīgiem vīriem.
Pamazām nopelnīju iztiku.
Man bija māja. Kalpotāji.
Mājas.
Bet viņi visu nodedzināja.
- Kas? - Pieņemu, ka Haitaueri.
Labajai rokai nepatika, ka rādu zobus.
Bet esmu viņam par to pateicīga.
Es pārāk ilgi vēlējos būt svarīga.
Nu saprotu, ka tā bija bērnišķīga vēlēšanās.
Dīmons...
vai Oto Haitauers -
nav svarīgi.
Viņi mani nekad nepieņems.
Būtu palikusi par ielasmeitu, un viss.
Kā tu dabūji to rētu?
Ak vai!
Mans dēls.
- Kas viņi ir? - Žurku ķērāji.
No pils.
Ko viņi izdarījuši?
Ko tu esi izdarījis?
Ar žurku ķērājiem!
Es liku viņus pakārt.
Mūdzim, kurš nogalināja manu dēlu, bija līdzzinātājs.
Vārdu nevarēja nosaukt.
- Tāpēc... - Stulbenis!
Nerunājiet tā ar karali.
Karalis ir mans mazdēls, un mans mazdēls ir muļķis.
Vēl trakāk. Viņš nogalinājis nevainīgus cilvēkus!
Un vienu vainīgu.
Un pakāris pie pilsētas mūra, lai visi redz!
Simtkārt atdarīšu katram, kurš sazvērēsies pret karali.
Tie ir tēvi, brāļi un dēli!
Viņu sievas un bērni pulcējas pie mūsu vārtiem.
Vaimanā un nolād tevi!
Mēs nopirkām viņu atbalstu ar tava dēla asinīm.
Tavas mātes asaras
izpirka paredzamos zaudējumus.
Bet tu to izniekoji.
Par spīti manām pūlēm.
Neapdomīgi.
Bezatbildīgi.
Patmīlīgi.
Es vismaz kaut ko darīju.
Es neatbildēju uz pārestību kronim... Ar ko?
Ar vaimanāšanu? Ar pielīšanu zivju sievām?
- Mani neuzskatīs par vāju. - Pašlaik
vēsts par Rinīras šaušalīgo noziegumu aplido valsti.
Dižie nami nodreb. Tie nostāsies mūsu pusē.
Es gribu izliet asinis, nevis tinti.
Mums jārīkojas.
Sīrs Kristons Kols rīkojās.
Un ko
sīrs Kristons Kols ir izdarījis?
Viņš aizsūtīja Arīku nokaut Rinīru.
Vienu pašu?
Viņš izliksies par savu dvīni. Ģeniāli!
Lai dievi mums žēlīgi.
Karalienei maitai būs jāmaksā ragā.
Un tu piekriti šim izlēcienam, neapspriedies ne ar mani,
ne ar padomi?
Tu aizstāj veselo saprātu ar neapdomību
un ienaidnieku acīs padari mūs vājus!
Pārsteidzīgs, nenopietns...
Tu nekad neatceries savu tēvu?
Viņa
atturību, nosvērtību, viņa...
Viņa cienīgumu?
Pie velna cienīgumu!
Es gribu atriebties.
Mans tēvs ir miris.
Tā ir.
Un mums viņa trūkst.
Viņam bija taisnība par tevi.
Viņš iecēla mani par karali.
Vai tā tu domā?
Noņemiet piespraudi, sīr Oto.
Tu biji mana tēva,
nevis mana labā roka.
Noņem to.
Tu neuzdrošināsies.
Jau esmu uzdrošinājies.
Un tas ir uzbudinoši.
Nekaunīgais kucēns.
Tu domā, ka esi briesmīgi gudrs, bet bez stipras labās rokas,
kas tevi vada...
Atdod to Kolam.
Gaišība?
Tu pierādīji, ka esi vērtīgāks par simt veciem kraķiem.
Mana jaunā labā roka būs tērauda dūre.
Tu to nožēlosi.
Atdod to viņam!
Tu esi brīvs.
Es tev pilnīgi neuzticos.
Jūtu, ka tu vēl esi bīstama.
Bet es turēšu sava nama vārdu, ja tu saki, ka tev to deva.
Vari iet.
Gaišība!
Ostā stāv Velarionu kuģis, kas caur Pentosu dosies uz Mīru.
Es sarunāšu tev vietu.
Neesmu naiva, neļaušu tev iet, kur acis rāda.
Es...
Paldies.
Sīr Erīk, Misārija dodas prom.
Ļaujiet viņai savākt mantas.
Lai viņu pavada uz "Corwyn" un sarunā tur koju.
Gaišība!
Pagaidi!
Sīr Erīk!
- Domāju, ka esat pilī. - Jums jābūt modrākiem.
Apkārt klīst ienaidnieki.
Atlaidieties, gaišība!
Paldies, Elinda.
Sīr Erīk!
Šī bija dīvaina diena.
Man nav miera. Es šovakar stāvēšu sardzē.
Jums šonakt jāizguļas, gaišība. Palūgšu mestram dziru.
Varbūt tiešām.
Paldies, Elinda.
Sīr Erīk!
Ticiet, man nebija izvēles.
Es nesaprotu.
Brāli!
Nevajag!
Es lūdzu.
Tu mūs nodevi, Erīk.
Bēdz, Elinda!
Uzmeklē sīru Lorentu!
- Gaišība! - Sīr Lorent!
Nāciet, gaišība!
Kurš? Kurš ir Erīks?
Mēs piedzimām kopā.
Jūs mūs izšķīrāt!
Bet es tevi tik un tā mīlu, brāl.
Gaišība!
Erīk!
Piedodiet man.
Nē. Nē!
Muļķība un iedomība.
Tu labi zini, ka Īgons ir jāvalda ar stingru roku.
Un sīrs Kristons arī. Tie abi kopā...
Sīrs Kristons ir nesavaldīgs,
bet ir nelokāmi uzticīgs. Ja sāksies karš...
Viņš parūpējās, lai sākas.
Viņš ir jauns un neizglītots. Tic tēraudam un spēkam.
Netālredzīgs.
Otrs ir tāds pats.
Viņi nedomā par valsts labumu,
bet gan par sīkumainu atriebību.
Īgonu vēl var izaudzināt.
Viņu satricinājusi bērna nāve.
Es nevaru šeit palikt.
Esmu padzīts no padomes,
mūsu nodomi ir izgāzušies, tāpēc atgriezīšos Senpilsētā.
Haitaueriem vēl ir spēks,
un tev tur ir dēls, kuru var vieglāk izrīkot.
Varbūt Dīrons mums vēl noderēs.
Labāk dodies uz Gaisa dārziem.
Savaldi Tīrelus. Viņu karogneši svārstās.
Kamēr tevis nebūs, es vedīšu viņu pie prāta.
Asinis atdzisīs, un varbūt ar laiku tu varēsi atgriezties.
Jaunekļi ir kā pāvi.
Skaļi klaigā un dižojas ar spalvām.
Bet mēs vēl uzvarēsim un panāksim mieru. Es tam vēl ticu.
Ja tikai mēs abi turēsimies kopā.
Es esmu grēkojusi.
Negribu to dzirdēt.
Subtitrus tulkoja: Dace Andžāne