Jag ska döda dem! Jag ska döda dem allihop!
Förrädare och skurkar som törs anfalla mig!
- Jag är kung! - Ja, ers nåd.
- Jag är kung! - Ers nåd...
Förrädare och skurkar...
Eld från himlen. Nu är det krig! Jag förklarar krig!
Jag förklarar krig!
Portarna är stängda.
Sökandet fortsätter. Förövaren kommer inte undan.
Vi får inte låta oss rubbas av denna...
...denna gärning.
- Barnet... - Barnet är dött.
Hans plåga är över.
- Men det de har gjort mot min flicka... - Ja.
De kommer att få betala för det här.
- Vem ska få betala? - Den som gjorde det eller anstiftade det.
Och om den som gjorde det inte bär skulden?
Gudarna straffar oss. De straffar mig.
För vilken synd?
Lyssna på mig, min dotter. Vi ska sörja som vi måste, men...
...något gott kan komma ur det.
Var var rådets medlemmar när en mördare hotade deras kung?
- Blev ni också hotad? - Jag kunde ha blivit det!
Min son är mitt eftermäle!
Min son är arvinge till Järntronen!
Var var Kungsvaktens överbefälhavare?
Jag låg till sängs efter att ha delat ut vaktpassen.
Till sängs.
Till sängs?! I stället för att se till att min familj var i trygghet.
Det är inte läge för blinda anklagelser. Snart vet vi vem det var.
Vem det var? Är det inte givet vem det var?
Vem skulle göra så om inte hyndan med en kull av oäktingar?
Den självbelåtna fittan på Dragonstone!
Där sitter hon på andra sidan bukten och skrattar åt mig.
Hon skrattar åt mig, för helvete!
- Du ville skona henne. - Ers nåd. Mina lorder.
Vakten har gjort ett gripande.
Mannen vi grep är känd för oss.
Han är en av guldmantlarna, känd för sitt brutala sätt.
Vi tog honom när han flydde genom Gudarnas port med barnets huvud i en säck.
- Jag ska döda honom själv. - Vi borde pressa skurken på information.
Jag förlitar mig på er skicklighet, lord Larys.
Ständigt denna nitiskhet. Vi känner vår fiende!
En kung kan ha mer än en fiende, ers nåd.
Vi bör fastställa om det här är er systers verk-
eller om vi har en orm närmare vår barm.
Du har väl rätt, Järnspöet. Det skulle kunna vara vem som helst.
Det kan vara vem som helst i det här rummet.
Lord Jasper har rätt.
Å ena sidan måste vi fastställa vad som hände och om vi fortfarande är i fara.
Å andra sidan...
...spelar det ingen roll.
Ni vill ge Rhaenyra skulden. Låta riket veta att det var hon.
Riket ska inget veta. Vi blev anfallna innanför våra egna murar.
I våra egna sängar. Jag vill inte framstå som svag.
Du framstår redan som svag, Aegon.
Nej!
En skyndsam kröning, en drake som flyr... Folk ser ett omen.
De viskar på gatorna att Rhaenyra kanske borde vara drottning.
Då kallar ni henne monster och barnamördare.
Jag skulle göra mer än så. Ett begravningståg. Låt dem se barnet.
Låt dem se denna tronpretendents illdåd.
Far.
- Min kung? - Nej.
Jag låter inte min lilla sons kropp släpas på gatan som en död hund.
Inte släpas, utan hedras!
Åtföljas till Drakhålan för att brännas som en Targaryenprins.
- Ers nåd... - Nej.
Låt ingen påstå att jag inte sörjer.
Jaehaerys var min ättling. Jag älskade honom och låter honom inte dö förgäves.
De som valde Rhaenyras sida, står de kvar när de hör talas om hennes ondska?
Kommer de inte att ta avstånd från henne?
Jaehaerys kommer att göra mer för oss nu än tusen riddare i strid.
Ni ska få ert krig, men om ni avvaktar kommer ni att fördubbla era styrkor.
Mor?
Handen leder in oss på en svår väg, min älskling, men det kan vara den rätta.
Låt de tysta systrarna bereda prinsens kropp inför den sista resan.
Efter honom kommer hans mor drottningen, och bredvid henne sitter änkedrottningen.
- Jag vill inte bli till ett spektakel. - Riket måste se kronans sorg.
En sorg som bäst uttrycks av dess mildaste själar.
Ni håller nog alla med om att kungen själv måste skonas.
En begravning ska hållas för Jaehaerys.
Vi har ombetts att färdas i vagn efter hans kropp.
- Jag vill inte. - Inte jag heller.
Men när något sådant sker är ett slag mot kungen ett slag mot riket.
- När folket sörjer kommer de oss närmare. - Jag vill inte ha dem närmare.
- Jag känner dem inte. - Ibland måste vi låtsas.
- Varför? - Vi företräder tronen. Det är vår plikt.
- Det du såg igår natt i mitt rum... - Den här är till min pojke.
Jag anlitades av Daemon Targaryen.
Vi fick halva summan före och resten när vi var klara.
- Vilka är "vi"? - En råttfångare, anställd av slottet.
Jag vet inte hans riktiga namn.
Se Rhaenyra Targaryens verk!
Tronpretendenten!
Frändedräparen!
- Jag beklagar sorgen, min drottning. - Gudarna vare med er.
De oskyldigas skändare!
Se Rhaenyra den grymmas verk!
Kommer ni att göra mig illa?
Nej.
Men hans nåd kan jag inte gå i god för.
Se Rhaenyra Targaryens verk!
Tronpretendenten!
Frändedräparen!
De oskyldigas skändare!
Drottning Helaena!
Vad händer?
- Vad händer? - Fortsätt!
Drottning Helaena!
- Förlåt. - Drottning Helaena!
- Ta i!
En förbannelse! Förbannad vare Rhaenyra den avskyvärda.
Det är ännu oklart hur man kom in i slottet.
Pojkens huvud var skilt från kroppen. Flera tusen såg begravningståget.
- Och jag anklagas för att vara inblandad? - Det tycks så.
Det budskapet har spridits i riket.
Vi måste förneka denna vidriga anklagelse.
Jag vet inte om det skulle tas väl emot.
Vi måste dubblera vaktstyrkan här och i Driftmark.
- Vedergällningen lär inte vänta på sig... - Jag har ombesörjt det, ers nåd.
Låt mig flyga ut med Vermax. Rhaenys behövs i Gattet.
- Jag kan bevaka King's Landing. - Nej.
Vår ställning har lidit omätlig skada, och just när vi behöver lojalitet.
Men det är en lögn.
Skulle jag som har förlorat min egen son utsätta någon för det?
Och Helaena, av alla människor? Hon är ju oskyldig.
Prins Lucerys död var en chock och en skymf.
En så förorättad mor skulle kunna söka lindring i att hämnas.
Antyder ser Alfred att min sorg fick mig att låta halshugga ett barn?
Jag tänkte bara att en förhastad handling...
Tänk på vad ni säger.
Skickade du lönnmördare för att mörda sovande barn?
- Jag skickade drottningens hämnd. - Vad sa du till hämnaren?
Vad sa du, Daemon? En pojke är död, och jag anklagas för det.
Mysaria gav mig namn och en förevändning. Jag gav tydliga instruktioner.
Aemond, troninkräktaren Aegons bror.
- Jag kan inte hållas ansvarig... - Inte?
Om de inte hittade Aemond, vad skulle de göra då?
Inget som rörde ett litet barn.
Du ville spilla Hightower-blod. Om inte Aemond, så dög vem som helst.
- Nej. - Du har skadat mig.
Försvagat mitt tronanspråk, mina chanser till en armé, min status i mitt eget råd.
- Jag sa nej. - Jag tror dig inte.
Då står vi alltså här till slut.
Jag kan inte lita på dig, Daemon.
Jag har aldrig riktigt litat på dig, trots att jag försökte göra det.
Men nu har jag sett att ditt hjärta endast tillhör dig.
Som barn såg jag det som en utmaning.
Nu är jag äldre och har nog med utmaningar.
- Jag har tjänat dig troget. - Har du?
Eller utnyttjat mig som ett verktyg för att komma över ditt stulna arv?
När ser Erryk kom till dig med kronan, satte jag den inte själv på ditt huvud?
Jo, men en tid före det ledde du ett krigsråd-
medan jag låg ensam i barnsäng.
Och efteråt, när jag övervägde fiendens villkor...
Dårskap! Att ge upp min brors tron för Otto Hightowers lögner...
Min tron, Daemon. Min!
Jag tror att du använde mina ord som förevändning för att själv hämnas.
För att ge efter för mörkret du bär inom dig som ett knivblad.
Du tar mig för ett monster.
Jag vet inte vad du är eller vem du tjänar.
Är jag inte på väg till Harrenhal för att samla en armé i ditt namn, Rhaenyra?
Godtar du mig som din drottning och regent?
Eller håller du fast vid det du tror dig ha förlorat?
- Vad jag tror mig ha förlorat? - Du förlorade det inte. Du gav bort det.
Eftersom du bara tänkte på din egen ära och aldrig på min fars behov.
Din far var en ynkrygg som visste att jag var den starkare sonen.
- Han var rädd att hamna i min skugga. - Är det så du ser din bror?
Jag uppfostrades vid hans sida.
Tror du att han gjorde dig till arvinge på grund av din visdom och dygd?
- Att du vågar. - Eller utnyttjade han dig?
För att sätta mig på plats för att han var rädd för mig?
För att du aldrig skulle överglänsa honom?
Han var inte rädd för dig, Daemon! Han kunde inte lita på dig.
- Det kan inte jag heller. - Han var en dåre.
Han ville uppnå storhet men skyggade för att spilla blod. Du lär få dela hans öde.
Du dödade ett barn.
Det var ett misstag.
Du är ynklig.
Far?
Ers nåd ville tala med mig.
När det gryr, ta Måndansaren och bevaka King's Landing.
- Jag behöver veta vad de gör härnäst. - Jag ska vara vaksam.
Jag förlitar mig på dig, Baela.
Flyg högt och håll avstånd.
Vi har inte råd med fler misstag.
Och far?
Han måste gå sin egen väg.
Om mylord tillåter.
Har du berättat för någon?
Vad tar du mig för?
En som söker förlåtelse.
Det finns ingen förlåtelse för det jag har gjort.
Vad är det?
En påminnelse om gårdagen, tror jag.
- Processionsvägen var lerig. Jag ska byta. - Gör det nu.
Natten var lång, ser Criston. Jag har inte ätit.
Ni trotsar mig, ser Arryk.
- Det gör jag inte. - Den vita manteln symboliserar renhet.
Vår trofasthet. Kungsvakten har ett heligt förtroende.
Befläckar ni vår urgamla heder så lättvindigt?
Det var fel av mig, mylord.
Jag ska åtgärda felet.
Var var ni när Jaehaerys mördades?
Med kung Aegon.
Inte vid gemaken där ni kunde ha förhindrat brottet?
Hans nåd ville underhålla sina kamrater i tronsalen.
- Om ni hade gått upp... - Var var överbefälhavaren själv?
Varför har drottning Helaena ingen egen livvakt? Efter kröningen...
Er bror är en tjuv och en förrädare!
- Ni vet att det plågar mig. - Hur vet vi att ni inte delar hans åsikt?
Jag fördömde honom inför kungen. Vi var en själ i två kroppar, ja.
Om jag hade delat hans åsikter skulle jag ha flytt med honom.
Först förråder er bror oss.
Och sedan blir den unge prinsen mördad under ert pass.
Ni är galen. Ni kan inte tro att jag är skyldig!
Vad jag tror spelar ingen roll!
Ni har dragit vanära över oss.
- Nu måste ni gottgöra det. - Hur skulle det gå till?
Ni ska fara till Dragonstone och döda Rhaenyra i hennes eget slott.
Så som hon försökte göra mot Aemond.
Vi ska betala tillbaka med samma blodiga mynt.
- Ensam? - Sviker modet, ser Arryk?
Det är inte en fråga om mod. Slottet försvaras mot alla fiender, särskilt nu.
- Hur skulle jag komma in? - Er tvillingbror tjänar låtsasdrottningen.
De kommer att tro att ni är han.
Vi har svurit att tjäna väl, inte ägna oss åt bedrägeri.
Döda pretendenten, så avslutas kriget innan det börjar.
- Om de ser oss två... - Det får inte ske.
- Ni sänder mig till en säker död. - Eller till framgång.
Och ära.
Ger ni er av? Eller måste jag ifrågasätta er trohet mot kungen?
Som ni befaller, mylord.
- Du missade kvällsvarden. - Jag var inte hungrig.
Det tror jag inte att någon var. Alltför många tomma platser.
–Vet du vart han tog vägen? –Till Harrenhal, skulle jag tro.
Ibland tror jag att jag hatar honom.
Det är svårt med fäder.
- Vad minns du av min morbror? - Han lärde oss att fiska.
Och sjunga sjömansvisor. Han var svag för bakverk.
Och... ser Harwin Strong?
Han var mild. Och hård.
De kallade honom "Benknäckaren".
Han älskade oss, tror jag.
Det är klart att han gjorde.
Jag saknar Luke.
Daemon skickade dem för att döda mig.
- Jag var inte där. - Du var med mig.
Det gör mig egentligen stolt-
att han ser mig som en så formidabel fiende-
att han försöker mörda mig i sömnen.
- Han är rädd för mig. - Med rätta.
- Pojken har blivit en man. - Nej, inte här.
Jag ångrar det där med Luke.
Jag tappade humöret den dagen. Det ångrar jag.
Det gläder mig att höra.
De brukade reta mig.
För att jag var annorlunda.
När prinsar tappar humöret är det ofta andra som blir lidande.
Småfolk som jag.
- Hur mår hon? - Som förut.
Blockaden har fått marknadens lager att tryta.
Inte kan staden redan ha slut på mat.
Jag tror inte det, men folk är rädda.
De som har resurser behåller det de kan.
Jag gick i två timmar i dag för att hitta en kyckling-
och betalade tre gånger så mycket som jag borde.
Folk är så själviska.
Jag kan inte klandra andra för det jag själv hade gjort.
Du skulle inte låta barn gå hungriga för att fylla dina förråd.
Det lär vi aldrig få veta.
Kungen har utlovat viss hjälp.
Sa han när?
Jag är rädd, Hugh.
Jag ser att alla dina äventyr inte har gjort dig stiligare.
Väl mött, broder. Efter många månader.
Jag har saknat dig.
- Har du dödat många pirater? - Fler än du, i alla fall.
Ett skämt som du nog ångrar när du äter kvällsvard ensam i kväll.
Jag ångrar det redan. Jag har brutit tänderna på skeppsskorpor, Addam.
Säg att du har en getgryta puttrande därhemma.
Du har tur. På flera sätt.
Jag har hört att självaste lord Corlys har prisat dig för din insats.
Seglar du ut med honom när hans skepp är sjödugligt igen?
Jag är en av dussinet skeppsbyggare från Hull som ska ta hand om flottan.
Han har inte erbjudit något.
- Jag hoppas faktiskt att han inte gör det. - Var inte dum, Alyn.
Att tjäna Havsormen är vägen till rikedom. Jag skulle ta chansen direkt.
Du har inte sett det jag har sett. Det drar ihop sig till krig, Addam.
Ännu en chans för dig att utmärka dig och påminna honom om ditt värde.
- Jag behöver inga favörer. - Han står i skuld till dig. Till oss.
Är det morötter i grytan?
Jag misstror den här tystnaden.
Daemon flyger i väg när vi behöver honom som mest.
Hängivenhet har aldrig varit något för honom.
Han vill alltid vara sin egen herre.
Han är drottningens gemål.
Men han är inte kung.
Inte jag heller. Men jag klarar mig.
Kronan har gått mig förbi också. Det är svårt att acceptera.
Och nu när Viserys är död är alla anspråk omstridda.
Du tror väl inte att Daemon kommer att utmana henne?
Inte direkt.
Men han tillåter inte att hon ger honom order.
Synd. Jag har stundtals tyckt att det är ganska underhållande.
Vi får ta honom på orden.
Om han kan ta Harrenhal kanske allt är förlåtet.
Under tiden finns jag här. Och Meleys.
Vi kommer inte att svika drottningen.
Lady Mysaria, ers nåd.
Vet du vad som skedde igår i King's Landing?
- Ja. - Berätta på vilket vis du var delaktig.
- Jag hade inget med det att göra. - Du är förbunden med troninkräktarna.
Du hjälpte dem att ta min tron.
Jag drog nytta av det oundvikliga. Det ångrar jag nu.
Det tror jag säkert.
- Vem är du? - En fånge.
Jag gav Daemon två namn, det är allt.
Jag ville inte ens göra det.
Han sa att det var priset för min frihet.
Säger han något annat nu?
Han är borta.
Hur länge till?
En vecka - eller för alltid. Jag vet inte.
Det är så han gör, eller hur?
Nu minns ni mig.
Han sa att han skulle gifta sig med dig.
- Han sa att du väntade hans barn. - Alla uppskattade inte skämtet.
Nu tycks han ha gjort det igen - lovat en sak och försvunnit.
Du säljer hemligheter om Red Keep.
Ditt nät löper obemärkt genom King's Landing.
Nu när min fiende tar sats för att anfalla mig...
Jag kan bara be er infria er makes löfte.
Det skulle inte gagna mig att befria dig.
I bästa fall förlorar jag en tillgång.
- I värsta fall förråder du mig. - Jag har ingen önskan att förråda ers nåd.
Påstår du.
Jag kom till Westeros utan någonting.
Jag slet i tjänst, jag stal, jag sålde min kropp för pengar eller bröd.
Och jag lyssnade, samlade förtroenden. Gjorde mig värdefull för mäktiga män.
Steg för steg förtjänade jag mitt levebröd. Ett hus, ett hushåll, ett hem.
Då satte de det i brand.
- Vilka gjorde det? - Huset Hightower, antar jag.
Handen tyckte inte om att jag visade tänderna.
Men jag är tacksam för det.
Alltför länge hade jag som mål att bli inflytelserik.
Men nu förstår jag att det var en barnslig önskan.
Daemon, Otto Hightower...
Det spelar ingen roll. De kommer aldrig att acceptera mig.
Jag kunde lika gärna ha fortsatt som hora.
Hur fick du det där ärret?
Åh nej... Min son.
- Vad är de för ena? - Råttfångarna. I kungens tjänst.
Vad hade de gjort?
Vad har du gjort?
Råttfångarna?!
Jaha. Jag lät hänga dem.
Kräket som tog min son medgav att han hade en medbrottsling.
- Han kunde inte säga vem det var, så... - Idiot!
- Tänk på hur ni tilltalar er kung. - Kungen är mitt barnbarn och en dåre!
Värre än en dåre. Han har mördat oskyldiga!
- Och en skyldig. - Och hängt dem där hela staden ser!
- De som smider ränker får hundrafalt igen. - De är fäder, bröder och söner!
Deras fruar och barn samlas nu vid porten för att gråta och förbanna ditt namn!
Med ditt barns blod köpte vi deras gillande.
Med din mors tårar gjorde vi en bitter uppoffring inför kommande umbäranden.
Det har du kastat bort.
Efter allt jag har gjort för dig. Tanklöst, fruktlöst.
- Självsvåldigt. - Jag gjorde i alla fall något.
Jag har inte besvarat angreppet med klagan och fjäsk för fiskhandlerskor.
- Jag tänker inte framstå som svag. - Ryktet om Rhaenyras brott sprids i riket.
De stora husen sviker henne och ställer sig på vår sida.
Jag vill spilla blod, inte bläck! Vi måste handla.
Ser Criston Cole har handlat.
Och vad... har ser Criston Cole gjort?
Sänt ser Arryk att döda Rhaenyra.
Ensam?
Han låtsas vara sin tvilling. Det är lysande.
Gudarna hjälpe oss.
Det är dags att den hyndan till drottning får sitt straff.
Och du gick med på detta påhitt utan att rådfråga mig eller rådet?
I stället för att visa dig klok förhastar du dig och förminskar oss inför fienden!
Obetänksamt, tanklöst...
Tänker du aldrig på din far?
På hans... fördragsamhet, hans klokhet, hans...
- Hans värdighet. - Åt helvete med värdighet!
Jag vill ha hämnd.
Min far är död.
Det är han.
Och det får vi lida för.
Han hade rätt angående dig.
Han utsåg mig till kung.
Är det vad du tror?
Ta av er märket, ser Otto.
Ni är min fars hand.
Inte min.
Ta av det.
Du skulle bara våga.
Jag har vågat. Och jag finner det stimulerande.
Din oförskämda spoling.
Du tror att du är klyftig, men utan en stark hand vid din sida...
...som vägleder...
Ge det till Cole.
Ers nåd?
Ni har visat er mer värdefull än hundra gamla män.
Min nya hand kommer att vara en stålnäve.
Du kommer att ångra det här.
Ge det till honom.
Ni är entledigad.
Jag vet inte om jag litar på dig.
Och jag anar att du fortfarande utgör ett hot.
Men jag ska hålla vad mitt hus har lovat om du säger att så skedde.
- Du kan gå. - Ers nåd...
Huset Velaryon har ett skepp som ska segla mot Myr via Pentos.
Jag ser till att ni får följa med. Jag är inte så naiv att jag bara släpper dig.
Jag är... Tack.
Mysaria ska lämna oss, ser Erryk.
Låt henne hämta sina saker. Se sedan till att hon får en kojplats ombord på Corwyn.
Ja, ers nåd.
Ett ögonblick.
Ser Erryk. Jag trodde att ni var innanför murarna.
En beklaglig brist på uppmärksamhet. Fienden är i rörelse.
- Försök att vila lite, ers nåd. - Tack, Elinda.
Ser Erryk.
Det har varit en märklig dag.
Jag är rastlös. Jag tar kvällspasset.
Ni behöver sova, ers nåd. Låt mig be maestern om en brygd.
Det kanske vore bäst.
Tack, Elinda.
Ser Erryk.
Tro mig. Jag hade inget val.
Jag förstår inte.
Broder!
Gör det inte. Jag ber dig.
Det var du som förrådde oss, Erryk.
Spring, Elinda! Hämta ser Lorent.
- Ers nåd! - Ser Lorent!
Följ mig, ers nåd.
Vänta, vem av dem är Erryk?
- Vi föddes tillsammans. - Du skilde oss åt!
Men jag älskar dig fortfarande, broder.
Ers nåd.
- Erryk. - Förlåt mig.
Nej. Nej!
Det är dumhet och högfärd.
Du vet lika väl som jag att Aegon måste tyglas. Han och ser Criston tillsammans...
Ser Criston är inte återhållsam, men hans hängivenhet kan inte ifrågasättas.
- Om det blir krig... - Det har han sett till.
Han är ung och oskolad. Han tror på stål och ben.
- Han tänker inte långsiktigt. - Det gör ingen av dem.
De ser inte till rikets bästa utan vill bara åtnjuta en småaktig hämnd.
Aegon är fortfarande formbar. Barnets död fick honom att tappa fattningen.
Jag kan inte stanna här.
Förvisad från rådet och vittne till hur våra planer går i stöpet.
Jag återvänder till Oldtown. Huset Hightower är fortfarande starkt-
och du har en son där som lyssnar på instruktioner.
Daeron kan komma att hjälpa oss de närmaste veckorna.
Far i stället till Highgarden.
Huset Tyrell måste tas omhand. Deras vasaller vacklar.
Medan du är borta talar jag honom till rätta.
Hans blod kommer att svalna. Efter en tid kan du återvända.
De unga är som påfåglar. Bara skrän och fjädrar.
Men vi kommer ändå att segra och säkra freden. Det tror jag fortfarande.
Så länge du och jag står fast.
Jag har syndat.
Jag vill inte höra om det.
Översättning: Erik Swahn