ДОМЪТ НА ДРАКОНА
Това са нашите условия.
Сто от вашите златни дракони.
На кораб ли?
На човек.
Не мога да извадя толкова монети, дори и да исках.
Отново казваш, че си беден.
Не звучи убедително от устата на един Ланистър,
чийто конюшни и кухни са издълбани в планина от злато.
И ни трябват, преди да свърши войната.
Разкъсайте блокадата и ще спечелите.
Мислиш ли, че ни липсват купувачи за килимите и парфюмите?
Продаваме където си искаме, със или без блокада.
Есос е богат и необятен.
Явно ти се нуждаеш от нас повече, отколкото ние - от теб.
Каменните стъпала.
Какво за тях?
Дай ни Каменните стъпала.
Една камара камъни.
Едва ли е голяма жертва за господарите на Вестерос.
Спорът за скалите се води от едно поколение.
Вашите...
пирати причакват кораби, вземат роби, товари...
Дай ни ги направо и всичко това ще престане.
Ще наложим такса на преминаващите.
Ще си върнем загубите от сраженията с веларионските орди.
Кожодерство. Ще вдигнете цените на основните стоки.
По-добре е, отколкото да гладуваш.
Флот от военни кораби тогава.
Ще плават под ваша команда, ще разкъсат блокадата и ще сложат ръка на пролива.
Много добре.
Принцът регент може да нареди да ме обесят за това.
С армадата, която изпращаме,
можеш да свалиш принца регент и сам да седнеш на Железния трон.
Има още едно условие, разбира се.
Тъкмо си мислех за баня и гарафа с вино.
Командирът на флотилията ни трябва да се съгласи да тръгне с теб.
Името му е Лохар. Моряците са му предани до гроб.
Ако не ги поведе, няма да се бият.
Много добре.
Нека се срещнем с командира тогава.
Адмирал Лохар.
Това е Тиланд Ланистър от Скалата на Кастърли.
Добра среща, лорд Тиуин!
Тиланд.
Що за мъж си ти?
Моля за извинение?
Поет?
Философ?
Аз съм началник на корабите в Кралски чертог.
Слаб си. - Но висок.
Няма да отплувам с мъж, който не може да ме надвие.
На какво?
Малко ром няма да ми дойде зле.
Ваша милост...
Мъничко.
Добър човек си, Орвил.
Две думи, Ваша милост.
Ще помоля Ваша милост да стисне зъби.
Трябва бързо да напуснем Кралски чертог и скоро няма да се върнем.
Какво? - Самозванката е намерила
трима нови ездачи за драконите си.
Не може да бъде. - И брат ви мислеше същото.
Отлетя, за да се бие с нея, и беше прогонен.
Побягнал ужасен, доколкото чух.
Това заслужава.
И така да е, отишъл бесен до Остри нос
и изпепелил целия град.
Проклета луда кучка!
Значи наистина го е сторила.
Боя се, че да.
И какъв смисъл има всичко тогава?
Боговете са жестоки, Ваша милост.
Дано разбирате, че не търпи отлагане.
Не. Не.
Аз съм кралят. Защо трябва аз да бягам?
Принцът регент ще ви убие.
Преди бяхте в опасност, а сега той е разстроен и гневен.
Не се знае какво ще стори.
Но имаме възможност, докато го няма...
Можем да го свалим.
Заведи ме до трона ми
и щом се върне, ще го затворя.
И после какво?
Когато Ренира връхлети със седемте си дракона,
а вие сте без Вагар? Тогава какво?
През годините, предчувствайки препятствията по пътя,
преместих голяма част от златото на Харънхъл в Желязната банка в Браавос.
Можем да живеем охолно
и да останем там, докато всичко отмине.
Искаш да ме водиш в Есос да живея с опъвачите на кози.
По-добре е да живееш, независимо как.
Нима?
Драконът ми е мъртъв.
Аз съм обгорял, противен, самотен.
И сакат.
Не сте сам.
Членът ми е свършил. Казаха ли ти?
Да. Цъфнал в пламъците като наденица на шиш.
Не се отчайвайте, Ваша милост. Чакат ви по-добри дни.
Нека брат ви и самозванката
се унищожат с кръв и настървение.
Когато загинат и армиите им бъдат разбити,
ще се върнем и хората ще станат да ни посрещнат.
Не мога дори да пикая, без да се стича по крака ми.
Ще им е омръзнало от непрекъснатия недоимък и страх.
Ще приветстват завръщането на краля...
законния наследник на баща си.
Егон Победителя...
възкръснал от пепелта.
Егон Миротвореца.
Егон Възродителя.
Егон Радостта на владението.
Така е по-добре, Хю. Не мислиш ли?
Трябва да научим командите. - Да, ще започна.
Няма да ми откажат удоволствието след толкова време.
Може повече да не хапна риба.
Какво правите тук?
Свали си краката от масата.
Предпочитам да не го правя. - Улф.
Не ти решаваш, Улф.
А кой тогава... момче?
Това е принцът, Улф. Принц Джасерис Веларион.
Принц Джасерис Веларион тук. Кой да си го помисли?
Той живее тук.
Ще приема извинението ти.
Младият принц! Виж му косата!
Тъмна е, както разправят.
А ние сме нямали Таргариенска кръв, а?
Моята майка е кралицата.
И двамата сме ездачи на дракони.
От един дол дренки сме.
Свещено наследство е, нищо не разбираш.
Прости му, принце мой.
Не е свикнал с дворцовите обноски.
С никакви обноски, ако питаш мен.
Знаеш ли какво се случи през последния час?
Така нареченият принц регент изгори Остри нос до основи.
Хиляди хора са мъртви или изчезнали. Пристанището е изпепелено.
Готов ли си да се изправиш срещу такъв враг?
Или ще стоиш тук и ще се помайваш?
Ако провалиш усилията ни с мързел или нерешителност,
ще наредя да те обесят и да хвърлят трупа ти на уличните псета.
Не исках да те обидя, принце.
Новите ездачи са дар за нас.
Но сега, когато са факт, не мога да залича опасенията си.
Знаем малко за тях и не познаваме силата на характера им.
Ти поне познаваш Адам от Хъл.
Корабостроител на служба при мен е
и ми докладваха, че е почтен човек.
Нямам много общо с него...
за мое съжаление.
Но зверовете са обяздени.
Сега имате голямо преимущество.
Трябва бързо да ударите,
докато принцът регент мисли какво да стори.
Надявах се да го възпра с преимуществото си.
Вагар ни застрашаваше, но вече можем да я надвием.
Вагар не е единственият му дракон.
Третият брат не е изпитан, не е напускал Староград.
И драконът му е по-млад от Вермакс.
Но е дракон. Забравяте някого.
Хелена?
Тя не язди. Не й стига куражът.
Може да бъде принудена. И драконът й...
Сънеплам, излюпен при царуването на Завоевателя.
Страховита е. Но Хелена не е воин.
Емонд се мислеше за непобедим.
Разбра, че не е.
Ще е ядосан, отчаян.
Няма да спре с изгарянето на Остри нос. Това поне е сигурно.
Прав си.
Ще ми се да не беше.
Как е "Морската змия"?
По-хубава от нова.
Утре ще се присъединим към блокадата.
Нека враговете ни се пазят, били те Ланистър или Грейджой.
Но моят кораб вече не се казва "Морската змия".
"Морската змия" прославяше мен.
Прекръстих го.
"Кралицата, която никога не беше".
Корлис.
Благодаря ти.
Каквото правя сега...
правя го за нея.
Ваша милост, готова сте.
Имате шест дракона под знамето ви.
Корабите ми плават под ваше командване и мъжете ми ви служат.
Но Ланистър настъпват. И Хайтауър от Староград също.
Трябва да строшите главата на звяра...
и то преди да изтекат много дни.
Има, разбира се,
и още един играч, който тепърва ще се появи.
Ваша милост, две думи.
Продали са овцете от нашите земи нагоре по реката.
Васалите ми пратиха стадо свине вместо тях.
Нали драконите ядат прасета?
Караксес ги предпочита. Събра ли войската?
Ще сме готови за поход след два дни.
Погрижи се за прасетата. - Веднага, Ваша милост.
Ваша милост?
Сър Алфред Бруум е дошъл да ви види. - Ваша милост.
Интересно.
Идвам като пратеник на кралицата
да установя ходовете и намеренията ви.
Тъкмо навреме дойде, за да видиш новата ми армия.
Какво мислиш за нея?
Много е голяма.
Ланистър се колебаят.
Ще настъпя към Кралски чертог, преди да може да ме хване.
Може ли да поговорим насаме, Ваша милост?
Ще бъда откровен с вас.
Не очаквам друго.
Бях предан на краля, вашия брат.
Заклех се да служа на Ренира, неговата наследница.
Никога няма да служа на узурпаторите или на хлапаците в Староград.
Но предстоят битки и в такива времена...
Чухте ли нещо?
Това място ще те накара да виеш срещу луната.
Вие събрахте армия, а Ренира се колебае.
Отхвърля съветите ни
и поема курс, който смятам за безразсъден.
Ренира ще начертае свой собствен курс, за добро или зло.
Но вие сте предводител на мъже.
Ако се провъзгласите за крал...
лордовете ще ви последват.
Никога не съм те смятал за изменник...
Сър Алфред.
Намеренията на Ренира са добри.
Но сега се нуждаем...
от крал.
Явно самозванката е изпратила лодки за хората от простолюдието,
които вярват, че имат капчица Таргариенска кръв.
Измама и хитруване. Страхливци, всичките до един.
Сложете край на тази лудост.
Никой кораб да не влиза или влиза от пристанището без проверка.
Това ще попречи на рибарските лодки.
Хората се прехранват с тях.
Няма да има нужда да се прехранват, ако ги заколи врагът.
Всички трябва да правим жертви.
Защо всички ни мразят?
Недоволни са.
А недоволните търсят кого да мразят.
Блокадата не е по наше нареждане.
Не. Но ние сме короната и очакват да я разкъсаме.
Изпий това.
Бях по-щастлива, преди да стана кралица.
Какво ще кажеш да напуснеш това място?
И къде да ида?
Принцът регент, Ваша милост.
Хелена. Как си? Майко.
Тъкмо се канех да си лягам.
Трябва да служиш на короната. - Сега ли?
Самозванката изправи нови ездачи срещу нас и трябва да отвърнем подобаващо.
Ще полетиш на Сънеплам и ще се биеш. - Емонд.
Не искам да се бия.
Желанията ни трябва да отстъпят
пред нуждата да запазим трона.
Няма да изгарям хора.
Не е въпрос. - Емонд...
Опетниха рожденото ни право. Господари на дракони от народа!
Грях е и трябва да бъде наказан! - Емонд! Сестра ти още е кралица.
И ти беше някога! Виждаш последствията от слабостта ти.
Заплахата днес е по-голяма от вчера!
Заради заплахата ли изпепели град Остри нос?
Заплаха или най-долна ярост заради унижението ти?
Искаш да управляваш Седемте кралства,
но сееш руини и смърт над народа, щом те обидят.
Така се чувстваш силен. Сега искаш да поквариш и сестра ти.
От целия ни род тя най-много се нуждае от закрила.
Кой ще я закриля, ако тя не може?
Как, като не е с ума си?
Вече не само властта ни е застрашена, а животът ни.
Не искаш ли да победим? - Не така.
Не така!
Ваша милост.
Архимайстер.
Отново трябва да помоля за помощта ви.
Трябва да изляза.
Тайно.
Клетвата нищо ли не значи за теб,
лорд-командир?
Само за нея мисля, милорд.
Син на прислужник от Дорн да чука кралицата на Седемте кралства.
Някогашната кралица.
Тя не е нарушила клетва, аз съм виновен.
Мога да те изпратя при Вала. - Можеш.
И да опетниш името Хайтауър за поколения напред.
Майката на краля и Ръката му. - Тя ми е сестра.
Тя ми спаси живота.
Два пъти.
Веднъж от секирата на палача и веднъж от мен самия.
Оттогава тя е пътеводната ми светлина.
Не мисли, че не тая срам в душата си.
Женкарството ми е навличало само беди.
Не му се поддавай тогава.
Щях, ако беше толкова просто.
Братята ти в кралската гвардия са намерили как.
Така ли?
Може би.
Или може би всички мъже са покварени.
И истинската чест е мъгла...
която се стопява рано сутринта.
Безрадостна философия.
Нямам философия.
Или по-скоро това е моята философия.
Да закрилям праведните и да наказвам останалите.
Но сега...
И ти го видя като мен.
Драконите танцуват и хората са като прах в краката им.
И всичките ни доблестни мисли, всичките ни усилия не струват нищо.
Вървим към собственото си изтребление.
Смъртта ще е известна утеха.
Не мислиш ли?
Лохар! Лохар! Лохар!
Впечатлихте ме, лорд Тиланд.
Кралски чертог е проводил юнак за пратеник.
Надявам се...
в отговор на достойнствата на пратеника
да изпълните неговата скромна молба.
Със сигурност ще си помисля.
След вечеря.
Яли ли сте някога месото на враговете си?
Какво?
Не съм.
И няма да го сторя.
Отказвате гостоприемството на дома ми?
Шега, милорд.
За какъв ме вземате?
Шега!
Елате.
Не приляга на принц да се цупи.
Не се цупя. - Как ще го наречеш тогава?
Чета.
Докато майка ти чака?
Разгневен си.
А ти не си ли?
Не виждам полза.
Те са обида към нас.
Към това, което ни прави Таргариени.
Ако всеки селяк може да язди дракон...
Това не ме прави селячка. Нито пък теб.
Ти знаеш какво съм.
Не ме е грижа.
Ти си престолонаследникът, синът на законната кралица.
А седиш тук и се цупиш, защото вярваш, че ако не е драконът
или рангът, ти си нищо.
Мислиш ли, че си първият наследник,
който не е син на благородния си баща?
Такъв е светът, Джейс,
и да му се сърдиш, само на себе си вредиш.
Лесно е да се каже.
Цял живот слушам подмятания.
Докажи им, че си достоен.
Стани и заеми мястото си до майка ти.
Хайде, момчета, хубавци мои, разделете си торбите на брега,
защото ще плавате дълги дни
и ще съберете още пари.
Мачтата намажете
и между вятъра и водата я вдигнете.
Вдигайте, юнаци, здраво дръпнете
и щерката на капитана поздравете.
Браво, лорд Тирод!
Чудесна песен, добре изпята!
Тиланд.
Доказа, че си много сговорчив.
И по-кадърен, отколкото изглеждаш на пръв поглед.
С радост ще плавам редом с теб.
Заедно с моите капитани.
Към Гърлото на сутринта!
И нека "Морската змия" съжали деня, в който отново ще се срещнем.
Кралят ми ще остане доволен. За приятелството!
Късно е.
Преди да тръгнеш...
Лорд Тиланд.
Хубавец си.
И доказа достойнството
и мъжеството си.
Искам да имам деца от теб.
Ти...
Искаш от мен... - Да.
Искам да чукаш съпругите ми.
Колко съпруги имаш?
Донесете още вино!
От укротяването на дракони човек ожаднява.
И още от малките пилци.
Наздравица.
За новите ни ездачи!
Тримата не сте с благородно потекло,
но направихте нещо, за което никой досега не е мечтал.
Поверих ви сила, която малцина са познали.
И ви заповядвам да се отнасяте с преданост и уважение.
Служете ми добре и ще ви направя рицари на владението.
Какво мислите, момчета? Ще станем рицари просто ей така.
Няма да ви изменим, кралице.
Какво трябва да сторим?
Мислех, че само с присъствието си ще възпрете ръката на врага.
Но лорд Корлис е прав.
Трябва да ударим, докато имаме предимство...
и да прекратим войната.
Овладейте зверовете и командите си.
Ще летите след два дни.
Крепостите на узурпатора Староград и Ланиспорт
и войските им трябва да бъдат подчинени.
Сам, без съюзници, ще трябва да се предаде.
Искате да убиваме невинни? - И то много.
Трудно е. Но е неизбежно.
Трябва да прекършим волята на врага.
Иначе ще умрат много повече в битка без край.
Ами Вагар?
Страховита е, но е само един дракон.
Регентът не може да се брани срещу всички ни.
Сам ще го победя.
Среброкрил е неудържима. Не се боим от нищо.
Ако теб те е страх.
Ще има достатъчно време да видим кой от нас е страхливец.
Казах да донесете още пилци!
Един рицар се държи достойно на масата на кралицата.
Тогава ме направете рицар.
Самозабравяш се...
приятелю.
Малко чувство за хумор ще ви дойде добре.
Дойде вест от Харънхъл, Ваша милост.
Демън?
Кастеланът, сър Саймън Стронг.
Демън е събрал армията си,
но сър Саймън се бои от измяна.
Няма да го позволя.
Адам.
Ела с мен!
Благодаря ти.
Пилета.
Никога ли не спиш, вещице?
Отивам в Божията гора.
Когато дойде, беше като стиснат юмрук.
Искаше да подчиниш света на волята си.
Но откри, така си мисля, че този свят не може да бъде подчинен.
Тук има поличби за тези, които ги търсят.
Не се присмиваш?
Вече нямам тази склонност.
Радвам се да го чуя.
Искаш ли тогава да научиш какво ти е писано?
Цял живот си искал ти да направляваш съдбата си.
Днес обаче си готов.
Цяла история е.
И ти си само част от нея.
Знаеш каква е участта ти.
Знаеш какво трябва да сториш.
Сестро.
Във вените ни тече една кръв.
Знам, че не искаш да сториш никому зло.
Но в такива времена...
когато добруването на владението зависи от нас...
Майка ни не е ездачка на дракони.
Тя не разбира,
че двамата с теб сме призвани.
Ела с мен!
До Харънхъл.
Ще разгромим Демън и армията му.
Нека врагът види, че на яростта отговаряме с ярост.
А ако откажа?
И мен ли ще изгориш като Егон?
Това е лъжа. - Видях го.
Ти го изгори
и го остави да падне.
Думите ти са измяна.
Егон отново ще бъде крал.
Ще види победата.
Седи на дървен трон.
А ти...
Ти ще си мъртъв.
Ще те погълне Божието око
и никой няма да те види повече.
Мога да наредя да те убият.
Нищо няма да промени.
Аз съм кастеланът сър Саймън Стронг, Ваша милост. Добра среща!
Добре дошли в Харънхъл, кралице моя! Не мислех, че ще дойдете лично.
Вестта ти много ме разтревожи. - Признавам, че имаше от какво да се боя.
Уверете се с очите си.
Не те очаквах.
Говори за липса на предвидливост.
Виждам, че добре си се справил.
Заклеха ми се във вярност.
И то тъкмо навреме.
А ти пред кого се закле?
Светът не е такъв, какъвто го мислехме.
Тази война е само началото.
Зимата наближава
с мрак и гибел.
Звучиш като баща ми.
Видях го.
Видях, че не можем да удържим...
Но въпреки това
трябва да успеем някак си.
Единствената надежда е
предводител, който да ни обедини, и брат ми избра...
теб.
Ти си законната кралица, Ренира.
Първа с това име.
Закрилница на владението.
Заклевам се да ти служа заедно с всички, които служат на мен,
до смъртта или до края на нашата история.
Напусни ме още веднъж...
ако смееш.
Не бих могъл.
Опитах.
Кралице моя.
За всеки убит от нас...
сто от тях!
Никаква милост!
Ще се бием за кралицата ни!
Война!
Дърпай!
Пратили сте да ме повикат.
Чайките летят ниско днес.
Времето ще се развали.
Чак довечера, но ще приготвя платната за буря.
Щом се присъединим към блокадата, рано или късно ще се озовем в опасност.
Искам да се разделя с добро с помощник-капитана си.
Не си ли изпълнявам задълженията?
Изпълняваш заповедите и не само.
Но си рязък,
мълчалив и хората те намират за сдържан.
Не можеш да водиш, ако не вдъхновяваш.
Не съм искал да водя, знаете го.
Получи длъжност, към която всички тук се стремят.
Простете ми, господарю. Ще се постарая.
Опитвам се да ти помогна.
Да ми помогнете?
Това ли е помощта ви след толкова години?
Напомняне да бъда признателен?
Не исках да те обидя.
Можеш да си вървиш.
Знаете ли какво ни беше?
Да растем без баща...
да ни викат копелета, да не знаем никога дали ще имаме хляб?
Знаете ли какво прави гладът с едно момче?
А скръбта?
Или срамът? - Свободен си.
Продавах риба на пазара от студеното утро до залез слънце
за медни пари, за да изкараме зимата
и гледах как мъжът, който ме е създал, минава със законния си наследник
увит в кожи...
и избира лакомства за след вечеря пред огнището.
И сега момчето е мъртво.
И сестра му умря преди него.
И наследникът след него. Чак сега си спомни за мен.
Изведнъж реши да ми хвърлиш трохите от благоволението си.
Аз съм достоен мъж и ще ти служа, защото така повелява дългът ми.
Но ако не възразяваш,
ще отхвърлям всяко предложение за помощ.
Ако оцелея във войната...
ще продължа, както съм започнал.
Сам.
Направихте това, за което друг не би мечтал
и бяхте възнаградена.
Боговете са благосклонни към вас.
Слагат в ръцете ви оръжията, с които да победите.
И пак, за да победя, трябва да ударя.
И да обрека хиляди на смърт.
Баща ми едва ли би го искал.
Не ви остави друг избор.
Бъдете силна. Знаете, че сте права.
Не оставяйте владението в ръцете на тези, които ценят властта повече от мира.
Трябва да победите.
И кой плаща цената?
Влез.
Простете, Ваша милост.
Трябваше да те видя.
Кой знае? - Никой, освен защитникът ми.
Остави меча си пред портите ти.
Мисля...
че сгреших.
В какво?
Учеха ме, че светът така е устроен,
че за по-сигурно трябва да следваме пътя, който ни е предначертан.
Негодувах, че не те беше грижа за всичко това,
че знаеш какво искаш.
Аз не знаех.
Знаех само какво се очаква от мен.
Защо си дошла? - Защото загубих пътя си.
Или по-скоро ми го отнеха.
Всички, на които вярвах: съпругът ми, баща ми, любовникът ми, синът ми...
Непокварената кралица се е опетнила с любовник.
Не ме съди за това, което и ти самата стори.
Баща ти умря. Утеших се с друг.
Аз също имам желания.
Но ти издигна целомъдрието в знаме.
И държах на него, за разлика от теб, която го презираше.
Уединих се.
Излязох от стените на града и усетих как товар падна от плещите ми.
Много хубаво. - За пръв път си помислих
какво бих избрала аз, ако не беше дългът преди всичко.
Ще свалиш сина си и ще управляваш сама ли?
Не, не искам да управлявам, а да живея.
Да се освободя от безкрайните кроежи и боричкания.
Короната ще води война до победа на всяка цена...
Но що се отнася до мен,
бих взела дъщеря ми и детето й и бих загърбила всичко.
Късно е, Алисент.
Сама го каза, проля се кръв.
Градове изгоряха.
Армии настъпват, а искаш да си измиеш ръцете от това, което ти започна.
Как смееш! Сякаш и бездруго нямаше да оспорят трона ти!
Нима твоята ръка не го стори? - Мислех, че баща ти го иска.
Върви си.
Остави ни, както казваш.
Не мога да повярвам.
Скитай се в пущинака. Какво ме засяга?
Дойде тук за опрощение ли?
Продължи да обича майка ти.
Държеше на мен и аз на него, но...
от нея черпеше сили.
Дори след като вече си беше отишла,
заради любовта си към нея беше непоколебим в избора си на наследник.
Но ти вярваш, че накрая се е отметнал.
Защо си дошла?
Емонд скоро ще отлети при Коул в Речните земи.
Щом замине, Хелена като кралица ще поеме властта.
Ако дойдеш в Кралски чертог,
ще се погрижа стражата да хвърли оръжие.
Ще отворим портите. Няма да пролеем кръв.
Ще влезеш като победителка.
И без това вече си по-силна.
Щом заемеш трона...
тази безсмислена война ще свърши.
Да.
Ами Егон?
Той е потрошен и обезобразен.
Лежи в тъмното в мъки и ужас.
Има много недостатъци, но...
още се нуждае от майка си. Мога да го накарам да коленичи...
Не! Още го защитаваш.
Още си мислиш,
че можеш да имаш всичко, което искаш, без да платиш цената.
Аз нямах избор и я платих. - Искам да поправя нещата.
Ако се кача на трона, трябва да сложа край на съпротивата.
Трябва да взема главата на Егон.
И трябва да го направя пред всички. Знаеш го.
Колкото и да се опитваш да го избегнеш, знаеш го.
Избирай.
Ще се отметнеш ли от това, което си решила да сториш,
или ще стигнеш докрай...
и ще направиш саможертвата?
Син за син.
Много си се променила.
Нека да приключим. Моля те.
И какво да правя с теб сега?
Ще ме пуснеш да си вървя, за да сторя това, което обещах.
Ще долетиш до Червената цитадела след три дни и ще си вземеш трона.
Или ме вземаш за лъжкиня.
Нямам оръжие, нито броня. Залогът е животът ми.
Оставям се на милостта на приятелка, която някога ме обичаше.
Историята ще те опише като злодейка.
Безчувствена кралица.
Ламтяща за власт и сразена.
Да мислят каквото искат.
Най-сетне съм вярна на себе си.
Не искам друго, освен да ида където ми харесва
и да дишам на воля.
Да умра безлична и незабележима.
И да бъда свободна.
Говориш като съновидение.
Ела с мен!
Моята роля е тук, няма значение какво искам.
Предрешена е много отдавна.
Върви.
Превод: Anna Hristova