DRAKONO NAMAI
Štai mūsų sąlygos.
Šimtas aukso drakonų.
Laivui?
Žmogui.
Net jei norėčiau tiek duot, aš tiek neturiu.
Vėl sakai, kad esi skurdžius.
Tušti žodžiai iš Lanisterio lūpų.
Tavo arklidės ir saugyklos iškaltos aukso kalne.
Mums to reiks iki karo pabaigos.
Pralaužt blokadą tau būtų naudinga.
Manot, mums trūksta gobelenų ir kvepalų pirkėjų?
Parduodam kur norim, blokada mums nerūpi.
Esosas platus ir turtingas.
Mes reikalingi jums labiau, nei jūs reikalingi mums.
Pakopų salos.
Ką jos?
Duokit mums Pakopų salas.
Čia tik uolos.
Nedidelė Vesteroso lordų auka.
Dėl tų uolų nesutariam jau šimtmetį.
Jūsų...
Piratai grobsto laivus, vergus, krovinius.
Atiduokit mums salas ir visa tai baigsis.
Praplaukiantieji tik mokės nedidelį mokestį.
Tai bus atlygis už netektis kovoje su Velarijonų orda.
Tai reketas. Kils eilinių prekių kaina.
Tai geriau, nei badas.
Tuomet karo laivų laivyną.
Jums vadovaujant jie pralaužtų blokadą ir valdytų vandens kelią.
Gerai.
Princas mane už tai pakartų.
Su mūsų pajėgom
nuversit princą ir pats sėsit į geležinį sostą.
Žinoma, yra dar viena sąlyga.
Norėjau maudytis ir gert vyną.
Mūsų laivyno vadas turi sutikt plaukt su jumis.
Jo vardas Loharas. Jūrininkai jam labai ištikimi.
Jei jis jų neves, jie nekovos.
Gerai.
Tuomet susipažinkim su tuo vadu.
Admirole Loharai.
Čia Tailandas Lanisteris iš Lietos uolos.
Šaunu, lorde Taivinai.
Aš Tailandas.
Koks jūs žmogus?
Prašau?
Poetas?
Filosofas?
Aš laivyno vadas Karaliaus uoste.
- Jūs lieknas. - Ir aukštas.
Neplauksiu su žmogum, kuris manęs neįveiktų.
Kaip?
Norėčiau romo.
Jūsų Malonybe.
Tik truputį.
Tu geras žmogus, Orvailai.
Šnektelkim, Jūsų Malonybe.
Noriu jūsų paprašyt išvykt, Jūsų Malonybe.
Turim skubiai išvykt iš Karaliaus uosto ir kurį laiką negrįžt.
- Ką? - Apsišaukėlė rado
tris raitelius savo drakonams.
- Neįmanoma. - Jūsų brolis manė taip pat.
Jis metė jai iššūkį ir buvo atremtas.
Girdėjau, kad spruko.
Jis to ir nusipelnė.
Galbūt, bet jis supykęs jis nuskrido į Smailųjį kyšulį
ir sudegino visą miestą.
Pamišęs šunsnukis.
Vadinasi, ji tikrai tą padarė.
Bijau, kad taip.
Tai kokia viso to prasmė, po galais?
Dievai žiaurūs, Jūsų Malonybe.
Tikiuosi, suprantat, kad tai skubu.
Ne. Ne.
Aš - karalius. Kodėl turėčiau bėgt?
Nes princas jus nužudys.
Jūs ir taip buvot pavojuj. O dabar jis aršus ir piktas.
Nežinia, ką jis darys.
Kol jo nėra, turim progą...
Progą jį išstumt.
Neškit mane į sostą.
Kai jis grįš, taps mano belaisviu.
Kas tuomet?
Kai Reinira puls septyniais drakonais,
o jūs neturėsit Veigar. Kas tada?
Aš daugelį metų ruošiaus tokiam įvykiui.
Didesnę dalį Harenholo aukso perkėliau į Bravoso Geležinį banką.
Galim gerai gyvent.
Ir laukt, kol visa tai baigsis.
Nori vykt į Esosą ir gyvent už ožkakrušiais?
Kad ir kaip tą darysim, bus geriau likt gyviems.
Tikrai?
Mano drakonas negyvas.
Aš apdegintas, bjaurus, vienišas.
Aš neįgalus.
Jūs ne vienas.
Aš netekau pimpalo. Ar jie tau sakė?
Taip. Jis liepsnojo kaip dešrelė.
Nenusivilkit, Jūsų Malonybe. Ateis geresni laikai.
Tegu jūsų brolis ir apsišaukėlė
sunaikina viens kitą kruvinam keršto mūšyje.
Kai jie bus išsekę ir neteks savo armijų,
mes grįšim, o žmonės mus pasitiks.
Kai šlapinuos, šlapimas varva man per koją.
Juos išvargins begalinis nepriteklius ir baimė.
Jie garbins grįžtantį karalių.
Tikrąjį jo tėvo įpėdinį.
Eigoną Nugalėtoją.
Pakilusį iš pelenų.
Eigoną Taikdarį.
Eigoną Atstatytoją.
Eigoną, karalystės džiaugsmą.
Taip geriau, Hju. Nemanai?
- Turėtum mokytis įsakymų. - Greit eisiu.
Negaliu atsisakyt tokio malonumo. Gal paskutinį kartą valgau žuvį.
Ką čia veiki?
Nukelk kojas nuo stalo.
- Verčiau nekelsiu. - Alfai.
Čia ne tavo sprendimas, Alfai.
Tai kieno... berneli?
Jis princas, Alfai. Princas Džaseris Velarijonas.
Čia princas Džaseris Velarijonas? Kas galėjo pamanyt?
Jis čia gyvena.
Tau teks atsiprašyt.
Jaunasis princas! Tai bent šukuosena.
Plaukai tamsūs.
Ir jie sako, kad neturim Targarienų kraujo.
Mano mama - karalienė.
Mes abu - drakonų raiteliai.
Aš ir tu - to paties kraujo.
Tai šventas paveldas, apie kurį nieko nežinai.
Atleiskit jam, prince.
Jis nepratęs prie rūmų tvarkos.
Jis visai neturi manierų.
Žinot, kas nutiko pastarąją valandą?
Taip vadinamas princas sudegino Smailųjį kyšulį iki pamatų.
Tūkstančiai žmonių dingę, negyvi. Uostas paverstas pelenais.
Jūs pasirengę atremt tokį priešą?
O gal patogiai įsitaisysit čia?
Jei nepaklusi, tinginiausi arba būsi nepasirengęs,
būsi pakartas ir sušertas šunims.
Nenorėjau įžeist, prince.
Nauji raiteliai - mūsų pranašumas.
Bet nebegaliu nepaisyt savo abejonių.
Nedaug žinom apie juos ir apie jų būdo stiprybę.
Tu pažįsti Adamą iš Halo.
Jis mano darbininkas.
Girdėjau, kad jis patikimas žmogus.
Su juo turėjau nedaug reikalų.
Deja.
Bet drakonai prijaukinti.
Dabar turit didžiulį pranašumą.
Turit pult greit,
kol princas mąsto apie savo tolesnius veiksmus.
Tikėjaus, kad mano pranašumas atbaidys priešą.
Didžiausia grėsmė buvo Veigar, bet dabar mes stipresni.
Veigar - ne vienintelis jo drakonas.
Trečias brolis neišbandytas. Jis nebuvo išvykęs iš miesto.
Ir jo drakonas jaunesnis už Vermaksą.
Bet jis vis tiek drakonas. Ir pamiršot dar kai ką.
Heleiną?
Ji nelips į balną. Jai tas nepatinka.
Ją galima įtikint. O jos drakonas...
Sapnų liepsna. Išsirito karaliaujant Užkariautojui.
Ji stipri. Bet Heleina - ne karys.
Eimondas manė esąs nemirtingas.
Bet suprato, kad taip nėra.
Jis piktas, jis nevilty.
Jis nesustos Smailiajam kyšuly. Ir jis netylės.
Šneki tiesą.
Norėčiau, kad būtų kitaip.
Kokia Jūrų Gyvatės būklė?
Labai gera.
Ryte prisijungsim prie blokados.
Tegu mūsų priešai saugosi. Tiek Lanisteriai, tiek Greidžojai.
Bet mano laivas - nebe Jūrų Gyvatė.
Tai buvo mano šlovės simbolis.
Suteikiau jam kitą pavadinimą.
Karalienė be sosto.
Korlisai.
Ačiū.
Ką dabar darau...
Darau dėl jos.
Jūsų Malonybe, jūs pasirengus.
Turit šešis drakonus.
Mano laivai plaukia pagal jūsų įsakymą, jums tarnauja mano žmonės.
Bet Lanisteriai žygiuoja. Ir Haitaueriai iš Senojo miesto.
Reikia sutraiškyt žvėries galvą.
Kol nepraėjo per daug dienų.
Žinoma, yra
dar vienas žaidėjas, kuris greit išgarsės.
Šnektelkim, Jūsų Malonybe.
Mūsų avys buvo parduotos aukštupy.
Mano tarnai vietoj jų atsiuntė kiaules.
Ar drakonai ėda kiaules?
Karaksui jos patinka. Kaip sekasi kaupt pajėgas?
Galėsim žygiuot po dviejų parų.
- Pasirūpink kiaulėm. - Tuoj pat, Jūsų Malonybe.
Jūsų Malonybe.
- Atėjo seras Alfredas Brumas. - Jūsų Malonybe.
Įdomu.
Mane atsiuntė karalienė.
Ji nori žinot jūsų kelius ir ketinimus.
Atvykai pačiu laiku. Pamatysi mano naują armiją, Brumai.
Ką apie ją manai?
Ji labai didelė.
Lanisteris dvejoja.
Žygiuosiu į Karaliaus uostą, kol jis manęs nepavijo.
Galim šnektelt asmeniškai, Jūsų Malonybe?
Šnekėsiu su jumis atvirai.
Tik to ir tikiuos.
Buvai ištikimas karaliui, jūsų broliui.
Prisiekiau Reinirai, jo įpėdinei.
Niekuomet netarnausiu apsišaukėliams ir Senojo miesto išperoms.
Bet reikia kovot. O tokiu metu...
Girdėjot?
Čia kauksi priešais mėnulį.
Kol subūrėt armiją, Reinira nusilpo.
Ji nepaiso mūsų nuomonės
ir renkasi neapgalvotą kelią.
Reinira eis savo keliu. Nežinia, kaip tai baigsis.
Bet jūs - liaudies vedlys.
Jei pasiskelbsit karalium,
jūsų lordai jus palaikys.
Nemaniau, kad pakeisi frontą,
sere Alfredai.
Reiniros ketinimai geri.
Bet šią akimirką mums reikalingas
karalius.
Apsišaukėlė siunčia laivus ir renka prasčiokus,
kurie turi bent lašą Targarienų kraujo.
Apgaulė ir gudrybės. Jie visi bailiai.
Užbaik šią beprotybę.
Neišleisk nė vieno laivo iš mūsų uosto be patikrinimo.
Tai trukdys žvejams.
Nuo jų priklausomi žmonės.
Jiems nieko nebereiks, jei juos išskers priešai.
Visi ką nors aukojam.
Kodėl visi mūsų nekenčia?
Jie nepatenkinti.
O nepatenkinti žmonės ieško ko nekęst.
Mes neprašėm blokados.
Ne. Bet visi tikisi, kad ją pralaušim.
Gerk.
Buvau laimingesnė nebūdama karaliene.
Ką manai apie išvykimą?
Kur galiu eit?
Princas, Jūsų Malonybe.
Heleina. Štai, kur tu. Mama.
Ketinau eit į lovą.
- Tu reikalinga karalystei. - Dabar?
Apsišaukėlė turi naujus raitelius. Turim duot atsaką.
- Skrisi į mūšį su Sapnų Liepsna. - Eimondai.
Nenoriu kautis.
Mūsų norai dabar nesvarbūs.
Turim išsaugot sostą.
Nieko nedeginsiu.
- Tai ne prašymas. - Eimondai.
Jie išniekino mūsų prigimtinę teisę. Pasirinko prasčiokus.
- Už nuodėmę reikia baust! - Eimondai! Tavo sesuo - karalienė.
Karalienė buvai ir tu! Dabar matai savo silpnumo pasekmes.
Dabar kenčiam labiau, nei kada nors.
Dėl to sudeginai Smailųjį kyšulį?
Ar mes kenčiam, ar tu lieji savo pyktį?
Tu nori valdyt Septynias karalystes,
bet įsižeidęs žudai paprastus žmones.
Nes taip jauties stiprus. O dabar bandai įtikint savo seserį.
Ji švelniausia iš mūsų ir labiausiai nusipelnė apsaugos.
Kas ją apsaugos, jeigu ji neapsisaugos pati?
Kuo ji taps, jeigu ją palauši?
Pavojus kilo ne tik mūsų valdžiai. Bet ir mūsų gyvybei.
- Nenori, kad laimėtume? - Tik ne taip.
Tik ne taip!
Jūsų Malonybe.
Vyriausias meisteri.
Dar kartą prašau tavo pagalbos.
Man reikia išeit.
Niekam nesakyk.
Nemąstai apie savo priesaiką,
vade?
Tik apie ją ir mąstau, milorde.
Prievaizdo sūnus iš Dorno dulkino Septynių karalysčių valdovę.
Buvusią karalienę.
Ji nesulaužė savo priesaikos.
- Galėčiau siųst tave į Sieną. - Galėtumėt.
Suterštumėt Haitauerių vardą šimtmečiui.
- Karaliaus motinos ir padėjėjo. - Ji - mano sesuo.
Ji išgelbėjo man gyvybę.
Dukart.
Kartą nuo budelio, o kartą - nuo manęs paties.
Nuo tada ji - mano šviesa.
Nemanykit, kad aš - begėdis, sere.
Moterų troškimas man teikia tik neviltį.
Tai priešinkis jam.
Tai ne taip paprasta.
Tavo broliai Karaliaus sargyboj randa tinkamą būdą.
Tikrai?
Gal ir taip.
O gal visi vyrai ištvirkę.
O tikra garbė - tai rūkas,
išsisklaidantis ryte.
Netikus filosofija.
Neturiu filosofijos.
Štai, kas buvo mano filosofija.
Gyniau teisiuosius, o kiti sulaukdavo teisingumo.
O dabar...
Abu matėm tą patį.
Kai drakonai šoka, žmonės krenta kaip dulkės jiems po kojom.
Visos mūsų mintys, visi siekiai virsta niekais.
Mes žygiuojam į savo pragaištį.
Mirtis bus išsilaisvinimas.
Nemanot?
Loharai! Loharai! Loharai!
Įspūdinga, lorde Taimanai.
Karaliaus uostas atsiuntė šaunų atstovą.
Tikiuosi...
įvertinsi mano pastangas
Ir išpildysi kuklų prašymą.
Pagalvosiu apie tai.
Po vakarienės.
Esi valgęs savo priešų mėsą?
Ką?
Nesu.
Ir nevalgyčiau.
Atsisakai mano namų vaišių?
Juokauju, milorde.
Kuo tu mane laikai?
Juokauju!
Eikš.
Princui netinka raukytis.
- Nesiraukau. - Kaip tą pavadintum?
Aš skaitau.
Kol mama laukia?
Tu piktas.
O tu nepikta?
Nežinau, kokia to prasmė.
Tai įžeidimas mums.
Targarienų vardui.
Jei prasčiokas gali valdyt drakoną...
Dėl to aš ne prasčiokė. Tu taip pat.
Žinai, kas aš.
Man nerūpi.
Tu - princas. Teisėtos karalienės sūnus.
Bet liūdi, nes manai, kad be drakonų
ir be valdžios esi niekas.
Manai, tu pirmas kilmingasis,
kurio neaugino jo tėvas?
Toks pasaulis, Džeisai.
Tą neigdamas kenki sau.
Tau paprasta šnekėt.
Aš visą gyvenimą girdėjau šnabždesius.
Tai įrodyk, ko esi vertas.
Stokis ir sėsk prie savo mamos.
Ateina mano vyrukai ir meta maišus į krantą
Jie plauks daug dienų
Kol visko gaus daugiau
Sutepk stiebą, kelk burę
Tarp vėjo ir vandens
Kelkit mane, vyručiai
Pasveikinkit kapitono dukrą
Šaunuolis, lorde Tairodai!
Gera daina. Puikiai atlikta!
Aš Tailandas.
Labai neblogai pasirodei.
Tu moki daugiau, nei atrodo į tave pažvelgus.
Mielai su tavim plauksiu.
Kaip ir mano kapitonai.
Rytoj - į Gerklę!
Tegu Jūrų Gyvatė keikia dieną, kai vėl susitiksim.
Karalius bus patenkintas. Už draugystę.
Jau vėlu.
Prieš tau išeinant...
Lorde Tailandai.
Tu patrauklus vyras.
Įrodei, ko esi vertas.
Ir savo vyriškumą.
Noriu tavo vaikų.
Ar tu... Tu...
- Nori, kad aš... - Taip.
Noriu, kad dulkintum mano žmonas.
Kiek turi žmonų?
Daugiau vyno!
Suvaldyt drakoną - didžiulis darbas.
Ir dar paukščiukų.
Išgerkim.
Už mūsų naujus raitelius.
Jūs trise - ne kilmingieji.
Bet padarėt tai, apie ką iki šiol net nesvajojom.
Patikėjau jums galią, kurią turi vos keli žmonės.
Tikiuosi, būsit ištikimi ir elgsitės pagarbiai.
Tarnaukit man ir padarysiu jus karalystės riteriais.
Ką manot, vyručiai? Mes tapsim riteriais.
Nenuvilsim jūsų, karaliene.
Ką turim padaryt?
Maniau, kad vien turėdama jus atgrasysiu priešą.
Bet lordas Korlisas teisus.
Turim pult, kol turim pranašumą.
Ir užbaigsim šį karą.
Susipažinkit su drakonais ir su komandom.
Išskrisit po dviejų dienų.
Apsišaukėlio tvirtovės - Senasis miestas ir Lanisportas.
Jų armijos turi paklust mums.
Be sąjungininkų jis neturės išeities ir pasiduos.
- Nori žudyt nekaltus žmones? - Ir tiek daug?
Tai sunku. Bet negaliu nieko padaryt.
Turim palaužt priešo valią.
Arba begalinėj kovoj žus daugiau.
O kaip Veigar?
Ji baisi. Bet tai tik vienas drakonas.
Princas neatrems mūsų visų.
Stosiu prieš jį pats.
Auksasparnė drąsi. Mes nieko nebijom.
Net jei jūs bijot.
Bus laiko įsitikint, kuris iš mūsų - bailys.
Prašiau daugiau paukščiukų!
Riteris prie karalienės stalo elgiasi mandagiai.
Tuomet įšventinkit mane į riterius.
Užsimiršai...
Bičiuli.
Jums visiems praverstų humoro jausmas.
Žinutė iš Harenholo, Jūsų Malonybe.
Deimonai.
Pilies prižiūrėtojas seras Saimonas Strongas.
Deimonas surinko savo armiją,
bet seras Saimonas bijo išdavystės.
Aš to neleisiu.
Adamai.
Eikš su manim.
Ačiū.
Paukščiukai.
Visai nemiegi, ragana?
Eisiu į Godsvudą.
Kai čia atėjot, buvot kaip sugniaužtas kumštis.
Norėjot parklupdyt pasaulį.
Bet turbūt supratot, kad pasaulio nesuvaldysit.
Čia yra ženklai tiems, kas jų ieško.
Nesišaipysit?
Aš nebelinkęs to daryt.
Malonu girdėt.
Norit sužinot, kas jums lemta?
Visą gyvenimą norėjot tapt savo likimo kalviu.
Bet šiandien jūs pasirengęs.
Tai tik istorija.
O jūs - jos dalis.
Žinot savo vaidmenį.
Žinot, ką turit padaryt.
Sese.
Mes vieno kraujo, aš ir tu.
Žinau, kad niekam nenori blogo.
Bet tokiu metu...
Kai nuo mūsų priklauso karalystės gerovė...
Mūsų mama - ne drakonų raitelė.
Ji nesupranta,
koks mūsų pašaukimas.
Vyk su manim.
Į Harenholą.
Sunaikinsim Deimoną ir jo armiją.
Tegu priešai mato, kad į smurtą atsakom smurtu.
O jei atsisakysiu?
Sudeginsi mane kaip Eigoną?
- Tai melas. - Pati mačiau.
Sudeginai jį.
Ir leidai jam krist.
Tavo žodžiai - išdavystė.
Eigonas vėl taps karalium.
Jis nugalės.
Jis sėdės mediniam soste.
O tu...
Būsi negyvas.
Tave praris dievų akis.
Tavęs nieks nebematys.
Galėčiau tave nužudyt.
Tas nieko nepakeistų.
Aš pilies prižiūrėtojas seras Saimonas Strongas, Jūsų Malonybe.
Sveiki atvykę į Harenholą, karaliene. Nesitikėjau jūsų pamatyt.
- Tavo žinutė man kelia nerimą. - Taip. Pripažįstu, man baisu.
Ateikit, pati pamatysit.
Nelaukiau tavęs.
Tu nelabai įžvalgus.
Kaip matau, gerai padirbėjai.
Jie prisiekė ištikimybę man.
Ir pačiu laiku.
O kam prisiekei tu?
Pasaulis ne toks, kaip mes manėm.
Šis karas - tik pradžia.
Ateina žiema.
Tamsa, pragaištis.
Šneki kaip mano tėvas.
Aš tą mačiau.
Mes jos neatlaikysim.
Bet kaip nors...
Turim stengtis.
Tai vienintelė viltis.
Lyderis, galintis suvienyt karalystę. Mano brolis pasirinko...
Tave.
Tu - tikroji karalienė, Reinira.
Pirmoji tokiu vardu.
Karalystės sergėtoja.
Tau tarnauju aš ir visi, kas su manim.
Iki mirties arba mūsų istorijos pabaigos.
Jei dar kartą mane paliksi...
Labai rizikuosi.
Negalėčiau.
Jau bandžiau.
Mano karaliene.
Už kiekvieną iš mūsų,
kris šimtas jų!
Pasigailėjimo nebus!
Kaunamės už savo karalienę!
Karas!
Pirmyn!
Kvietėt mane, padėjėjau.
Šiandien kirai skraido žemai.
Keisis oro sąlygos.
Manau, vėlai. Paruošiu audros bures.
Jei prisijungsim prie blokados, anksčiau ar vėliau mums kils pavojus.
Noriu išplaukt nesipykdamas su savo padėjėju.
Aš neatlikau savo pareigų?
Padarei ko prašiau, net daugiau.
Bet tu šiurkštus,
tylus. Ir vyrai sako, kad atsiribojęs.
Negali jų vest be įkvėpimo.
Žinot, kad to neprašiau.
Tavo pareigų norėtų kiekvienas.
Atsiprašau, milorde. Stengsiuos pasitaisyt.
Bandau tau padėt.
Norit man padėt?
Po tiek metų siūlot tokią pagalbą?
Primenat, kad būčiau dėkingas?
Nenoriu įžeist.
Gali eit.
Žinot, kaip jautėmės?
Augom be tėvo.
Žmonės mus žemino. Neturėjom ką valgyt.
Ar žinot, kaip berniuką veikia alkis?
Ir širdgėla?
- Ar gėda? - Gali eit.
Turguj prekiavau žuvim. Nuo šaltos aušros iki saulėlydžio.
Taupiau pinigus, kad išgyvenčiau žiemą.
Pro mane eidavo mano tėvas, su savo sūnum ir įpėdiniu.
Su kailiu ant pečių.
Jie rinkdavosi saldėsius, kuriuos po vakarienės valgydavo prie židinio.
Tas berniukas negyvas.
Kaip ir jo sesuo.
Ir jį pakeitęs įpėdinis. Ir dabar jūs prisiminėt, kad aš gyvas.
Dabar barstai savo malonės trupinius.
Aš - garbingas žmogus ir tarnauju jums, nes privalau tą daryt.
Bet, jei galiu,
tai atsisakysiu bet kokios pagalbos.
Jei po karo būsiu gyvas,
tai gyvensiu taip, kaip gyvenau.
Vienas.
Padarėt tai, apie ką kiti net nesvajoja.
Ir jums buvo atlyginta.
Dievai jūsų pusėj.
Jie suteikė jums galimybę laimėt.
Bet norėdama laimėt turiu pult.
O puldama pražudysiu tūkstančius.
Nemanau, kad tėvas to norėjo.
Jis nepaliko jums išeities.
Būkit stipri. Juk žinot, kad jūs teisi.
Neatiduokit karalystės tiems, kuriems rūpi valdžia, o ne taika.
Privalot laimėt.
Kas už tai sumokės?
Prašom.
Atsiprašau, Jūsų Malonybe.
Turėjau tave pamatyt.
- Kas žino? - Tik mano palydovas.
Jis padėjo savo kalaviją prie vartų.
Manau, kad aš...
Aš klydau.
Kaip?
Augau tikėdama tam tikra tvarka.
Kad mūsų kelias saugus.
Nekenčiau tavęs, nes tau tas nerūpėjo.
Už tai, kad žinojai, ko nori.
Pati nežinojau, ko noriu.
Tik žinojau, ko iš manęs tikimasi.
- Ką čia veiki? - Nukrypau nuo savo tikslo.
Jis buvo iš manęs atimtas
Visi, kuo tikėjau. Mano vyras, tėvas, mylimasis, sūnus...
Teisuolė karalienė suteršė savo garbę su meilužiu.
Nesmerk manęs už tai, ką darei pati.
Tavo tėvas mirė. Aš atsidūriau kito glėby.
Aš taip pat geidžiu.
Taip, bet vertybės buvo tavo veidas.
Taip. Iš neapykantos tau, nes tu jas niekinai.
Pastaruoju metu aš viena.
Vaikštinėdama už miesto sienų jaučiau, kaip nuo pečių nukrito našta.
- Kaip miela. - Pirmą kartą pagalvojau,
ką rinkčiaus, jei ne savo pareigą.
Valdytum viena, be sūnaus?
Ne. Nenoriu valdyt. Noriu gyvent.
Noriu išsilaisvint nuo begalinių sąmokslų ir tikslų.
Valdžia sieks pergalės bet kokia kaina. Aš...
O aš...
Išsivesčiau savo dukterį, jos vaiką ir viską palikčiau.
Per vėlu, Alisenta.
Pati sakei, kad buvo pralietas kraujas.
Sudeginti miestai.
Armijos jau žygiuoja, o tu staiga nori pasitraukt.
Kaltini mane, lyg pati nebūtum su tuo susidūrus.
- Ar ne pati tą padarei? - Dariau tą, ko norėjo tavo tėvas.
Tuomet eik.
Palik mus, kaip sakei.
Sunku patikėt.
Klajok tyruose. Kuo aš čia dėta?
Atėjai tikėdamasi atleidimo?
Jis visad mylėjo tavo mamą.
Mes didžiavomės viens kitu.
Bet ji buvo tai, kas jį palaikė.
Net kai jis jos neteko,
jo meilė jai lėmė įpėdinio pasirinkimą.
Bet manai, kad galiausiai jis persigalvojo.
Kodėl atėjai?
Eimondas netrukus prisijungs prie Koulo Upių žemėj.
Kai jis išvyks, Heleina taps valdove.
Atvyk į Karaliaus uostą
ir pasirūpinsiu, kad sargyba sudėtų ginklus.
Atidarysim vartus. Nepraliesim kraujo.
Užeisi kaip užkariautoja.
Tu jau stipresnė.
Kai užimsi sostą,
šis beprasmis karas baigsis.
Taip.
O Eigonas?
Jis neatpažįstamai palūžęs.
Guli tamsoj, skausme ir baigėm.
Jis turi daug ydų, bet...
Jis klausys savo mamos. Įkalbėčiau jį klauptis prieš...
Ne! Iki šiol jį gini!
Iki šiol įsivaizduoji,
kad gali gaut viską ir nereiks už tai sumokėt.
- O man teks sumokėt. - Aš noriu ištaisyt klaidas.
Jei sėsiu į sostą, teks atsikratyt opozicijos.
Teks nukirst Eigonui galvą.
Kad visi matytų. Juk žinai.
Nors nenori pripažint, tu tą žinai.
Rinkis.
Ar atsisakysi savo tikslo,
ar sieksi jo iki galo
ir kai ką paaukosi.
Sūnus už sūnų.
Tu labai pasikeitei.
Užbaikim tai. Prašau.
Ką su tavim daryt?
Leisk man daryti tai, ką žadėjau.
Po trijų dienų skrisk į Raudonąją pilį ir sėsk į sostą.
Arba laikyk mane melage.
Neturiu nei ginklų, nei šarvų. Mano gyvybė pavojuj.
Atsiduodu draugės malonei, kuri kadaise mane mylėjo.
Istorijoj tu būsi piktadarė.
Šalta karalienė.
Siekei valdžios ir buvai nugalėta.
Tegu jie mano ką nori.
Pagaliau esu savim.
Labiausiai noriu eit ten, kur noriu
ir kvėpuot tyru oru.
Mirt neapkalbėta ir nepastebėta.
Ir būt laisva.
Šneki lyg apie tolimą sapną.
Eikš su manim.
Mano vieta čia, kad ir kas nutiktų.
Tai buvo nuspręsta seniai.
Eik.
Vertė: Lukas Vilkoncius