PŪĶA NAMS
Mēs prasām
simt zelta pūķu.
Par kuģi?
Par vīru.
Es gribēdams nevarētu sagādāt tādu naudu.
Jau atkal aizbildināties ar trūkumu.
Dīvaini to dzirdēt no Lanistera,
ja pat jūsu staļļi un pieliekamie ir no tīra zelta.
Un mums to šajā karā vajadzēs.
Pārrausim blokādi, un arī jums būs labums.
Domājat, mūsu gobelēniem un parfīmiem trūkst pircēju?
Mēs tirgojamies, kur gribam. Mums blokāde netraucē.
Esosa ir gan bagāta, gan plaša.
Jums mūs vajag vairāk, nekā mums - jūs.
Pakāpieni.
Jā?
Atdodiet mums Pakāpienus.
Nieka akmeņu sauja.
Rietmalas kungiem tas nebūs liels zaudējums.
Strīdi par šiem akmeņiem notikuši gadu desmitiem.
Jūsu...
pirāti uzglūn kuģiem, nolaupa vergus, kravas...
Atdodiet salas paši, un tas beigsies.
Mēs uzliksim vienkāršu nodokli tiem, kas kuģo cauri.
Atgūsim to, ko zaudējām kaujās ar Velarionu.
Izspiešana! Pieaugs pamatpreču cenas.
Bet nebūs jāmirst badā.
Tad dodiet karakuģu floti.
Lai tie jūsu vadībā pārrauj blokādi un apsargā kuģu ceļu.
Labi.
Varbūt princis reģents mani par to pakārs.
Kopā ar mūsu armādu
jūs varētu gāzt princi reģentu un pats sēdēt Dzelzs tronī.
Protams, ir vēl viens noteikums.
Es jau sapņoju par vannu un vīna krūku.
Vajag flotes komandiera piekrišanu.
Viņu sauc Lohars. Jūrnieki ir bezgalīgi uzticīgi viņam.
Neviena cita vadībā necīnīsies.
Labi.
Iepazīsimies ar šo komandieri.
Admirāli Lohar!
Šis ir Tailands Lanisters no Rūdas klintīm.
Ļoti patīkami, valdniek Tīvin.
Tailands.
Kas jūs esat?
Kā lūdzu?
Dzejnieks?
Filozofs?
Es esmu karaļa flotes pārzinis.
- Jūs esat vājš. - Un garš.
Nedošos jūrā kopā ar vīru, kurš nespēj mani pievārēt.
Kādā cīņā?
Labāk iedodiet malciņu ruma.
Gaišība...
Tikai mazliet.
Jūs esat lāga vīrs.
Gaišība, jāaprunājas.
Sakopojiet spēkus, gaišība.
Mums steidzami jāpamet Karaļa osta, un diez vai drīz atgriezīsimies.
- Ko? - Viltus pretendentes pūķiem
ir trīs jauni jātnieki.
- Tas nevar būt. - Jūsu brālis arī tā domāja.
Lidoja viņu izaicināt, bet nesekmējās.
Runā, ka esot bailēs atkāpies.
Viņš saņēma pēc nopelniem.
Lai būtu kā būdams, viņš niknumā aizlidojis uz Spico ragu
un nopostījis visu pilsētu.
Ķertais mūdzis!
Viņai tas tiešām izdevies?
Baidos, ka jā.
Tad kāda visam šim bija jēga?
Dievi ir cietsirdīgi, gaišība.
Bet, cerams, saprotat, ka mums jāsteidzas.
Nē. Nē.
Es esmu karalis. Kāpēc jābēg man?
Princis reģents jūs nogalinās.
Briesmas draudēja arī iepriekš, bet nu viņš ir nikns par neveiksmi.
Kas zina, ko darīs, bet, kamēr viņš ir prom, mēs varētu...
Varētu tikt no viņa vaļā.
Nosēdiniet mani tronī.
Kad viņš atgriezīsies, es viņu apcietināšu.
Un ko tālāk?
Kad Rinīra uzbruks ar septiņiem pūķiem,
bet jums nebūs Vagāras? Ko tad?
Paredzēdams ceļā dažādas grambas, es jau laikus
esmu pārvedis Hārenholas zeltu uz Dzelzs banku Brāvosā.
Mēs varētu dzīvot labi
un pārlaist gaidāmo vētru.
Jūs gribat vest mani uz Esosu, kur būs jādzīvo kopā ar kazu drāzējiem.
Manuprāt, labāk ir dzīvot, kā - nav no svara.
Vai tiešām?
Mans pūķis ir pagalam.
Es esmu apdedzis, pretīgs un vientuļš.
Un kropls.
Jūs neesat vientuļš.
Mans loceklis ir pagalam. Jūs zinājāt?
Jā. Tas aizdegās kā desa uz iesma.
Nekrītiet izmisumā, gaišība. Pienāks labāki laiki.
Lai brālis un viltus pretendente
iet bojā asiņu un sarūgtinājuma jūrā.
Kad viņu spēki būs galā un karapulki sagrauti,
mēs atgriezīsimies, un tauta mūs sagaidīs.
Kad čurāju, viss tek gar kāju.
Ļaudis būs noguruši no nebeidzamā trūkuma un bailēm.
Viņi slavēs karaļa,
tēva likumīgā mantinieka atgriešanos.
Īgons Uzvarētājs,
kas pacēlies no pelniem.
Īgons Samierinātājs.
Īgons Atjaunotājs.
Īgons Valstības Prieks.
Tā ir labāk, vai ne, Hjū?
- Mums būtu jāmācās pavēles. - Jā, un es mācīšos.
Bet viņi nedrīkst man liegt kādu prieku. Es nekad vairs neēdīšu zivis.
Ko jūs šeit darāt?
Noceliet kājas no galda!
- Negribu un necelšu. - Ulf!
To neizlemsiet jūs, Ulf.
Kurš tad izlems... puika?
Viņš ir princis, Ulf. Princis Džasirīss Velarions.
Princis Džasirīss Velarions ir šeit? Kas to būtu domājis?
Viņš te dzīvo.
Es pieprasu atvainošanos.
Jaunais princis! Un kādi mati!
Tik tumši, kā runā.
Sakiet vēl, ka mums nav Tārgārjenu asinis, ko?
Mana māte ir karaliene.
Abi esam pūķu jātnieki.
No viena koka tēsti.
Tas ir svēts mantojums, par kuru tu neko nezini.
Piedodiet viņam, princi.
Viņš neprot uzvesties galmā.
Izskatās, ka nekur neprot uzvesties.
Vai zināt, kas tikko noticis?
Tā dēvētais princis reģents nodedzinājis Spico ragu.
Tūkstošiem bojāgājušo un pazudušo. Osta pārvērsta pelnos.
Vai tu esi gatavs stāties pretī šādam ienaidniekam?
Vai arī paliksi te un laiskosies?
Ja tavs slinkums vai nemākulība mūs kavēs,
es parūpēšos, ka tevi pakar un līķi izbaro suņiem uz ielas.
Negribēju izturēties ar necieņu, princi.
Jaunie jātnieki ir balva.
Bet, kad nu esam to saņēmuši, man uzmācas šaubas.
Mēs nezinām, kas viņi ir un ko no viņiem var gaidīt.
Jūs vismaz pazīstat Ādamu no Hallas.
Viņš bija mans kuģu būvētājs,
kurš izdaudzināts kā godavīrs.
Pats maz esmu viņu saticis.
Diemžēl.
Bet pūķiem nu ir jātnieki.
Un jums ir lielas priekšrocības.
Jāuzbrūk nekavējoties,
kamēr reģents apsver nākamo soli.
Biju cerējusi, ka mans pārspēks viņu atturēs.
Vagāra bija lielākais bieds, bet nu mēs esam stiprāki.
Vagāra nav vienīgā.
Trešais brālis nav pārbaudīts, dzīvo Senpilsētā.
Viņa pūķis ir jaunāks par Vermaksu.
Tomēr pūķis tik un tā. Un neaizmirstiet vēl vienu.
Helīnu?
Viņa nejāj. Viņai tas netīk.
Viņu varētu piespiest. Un viņas pūķis...
Sapņuguns izšķīlās, kad valdīja Iekarotājs.
Pūķis ir briesmīgs, bet Helīna nav karotāja.
Īmonds uzskatīja, ka ir neuzvarams.
Nu ieraudzījis, ka tā nav.
Viņš dusmosies, būs izmisis.
Diez vai apmierināsies ar Spico ragu, un neviens viņu neatturēs.
Jums taisnība.
Diemžēl.
Kā klājas "Jūrasčūskai"?
Kuģis ir kā jauns.
Rīt atgriezīsimies sargāt blokādi.
Lai ienaidnieki, Lanisteri vai Greidžoji, piesargās.
Bet manu kuģi vairs nesauc "Jūrasčūska".
Tā bija vecās slavas liecība.
Kuģim ir jauns vārds.
"Neieceltā karaliene".
Korlīs...
Es jums pateicos.
Visus savus darbus...
es tagad veltīšu viņai.
Gaišība, jūs esat gatava.
Zem jūsu karoga lido seši pūķi.
Jūsu rīcībā ir mani kuģi, un mani vīri kalpo jums.
Bet Lanisteru spēki un Haitaueri no Senpilsētas ir ceļā.
Jums jānocērt šim pūķim galva,
ilgi nevilcinoties.
Protams,
mums nav zināmi vēl viena spēlētāja nodomi.
Gaišība, jāaprunājas.
Šķiet, aitas no mūsu zemes ir pārdotas tālāk.
Mani vasaļi atsūtījuši cūkas.
Ceru, ka pūķi ēd cūkas.
Karaksam tās ļoti garšo. Kā veicas iesaukšana?
Pēc divām dienām būsim gatavi.
- Parūpējieties par cūkām. - Klausos!
Gaišība?
- Pie jums ieradies sīrs Alfreds Brūms. - Gaišība!
Interesanti.
Karaliene mani atsūtīja
noskaidrot jūsu nodomus.
Esat ieradies tieši laikā, lai redzētu manu jauno karaspēku.
Ko jūs par to domājat?
Tas ir ļoti liels.
Lanisters vilcinās.
Došos uz Karaļa ostu, pirms viņš mani panācis.
Varam aprunāties zem četrām acīm?
Es runāšu atklāti.
Neko citu nemaz negaidu.
Es biju uzticīgs jūsu brālim karalim.
Apsolīju savus karognešus viņa mantiniecei Rinīrai.
Es nekalpošu ne uzurpatoriem, ne Senpilsētas kucēniem.
Bet mūs gaida svarīgas kaujas, un šādos laikos...
Jūs neko nedzirdējāt?
Šajā vietā gribas gaudot uz mēnesi.
Jūs esat sapulcinājis karaspēku, bet Rinīrai tā nesekmējas.
Pretēji mūsu padomam viņa izvēlējusies, manuprāt, pārdrošu ceļu.
Pareizu vai nepareizu, bet Rinīra vienmēr ies savu ceļu.
Bet jūs vadāt vīrus.
Ja paudīsiet savu vēlmi,
augstmaņi sekos jums.
Nebiju domājis, ka esat pārbēdzējs,
sīr Alfred.
Rinīrai ir labi nodomi,
bet mums pašlaik vajag...
karali.
Viltus pretendente bija atsūtījusi laivas pēc mazļaudīm,
kuros varētu ritēt Tārgārjenu asinis.
Nodevība un viltība. Viņi visi ir gļēvuļi.
Pārtrauciet šo neprātu.
Pārbaudiet visas ostā ienākošās un izejošās laivas.
Tas kavēs zvejas kuģus.
Tie gādā ļaudīm iztiku.
Kad ienaidnieks viņus noslaktēs, iztiku nevajadzēs.
Visiem kaut kas jāupurē.
Kāpēc visi mūs ienīst?
Viņi ir nelaimīgi.
Un nelaimīgie meklē kādu, ko neieredzēt.
Mēs neieviesām blokādi.
Nē, bet mēs esam vara, tāpēc viņi gaida, ka to pārrausim.
Iedzer!
Pirms kļuvu par karalieni, biju laimīgāka.
Ko tu teiktu, ja mēs dotos prom?
Kurp?
Princis reģents, gaišība.
Helīna! Tu esi šeit. Māt!
Es dodos pie miera.
- Kronim vajag tavu palīdzību. - Tagad?
Viltus pretendentei ir jauni jātnieki, un mums vajag savus.
- Tu lidosi kaujā ar Sapņuguni. - Īmond!
Es nevēlos karot.
Mūsu vēlmēm tagad ir mazāka nozīme nekā vajadzībai noturēt varu.
Es nevienu nededzināšu.
- Šis nebija lūgums. - Īmond...
Plebeji par pūķukungiem - apgānītas mūsu iedzimtās tiesības.
- Tāds grēks ir jāsoda! - Tava māsa ir karaliene.
Tu reiz biji karaliene. Nu tu redzi sava vājuma sekas.
Mums draud vēl lielākas briesmas!
Vai briesmas tevi dzina nodedzināt Spico ragu?
Briesmas vai tomēr dusmas par pazemojumu?
Tu gribi valdīt Septiņās valstībās,
bet, tiklīdz aizskarts tavs lepnums, iznīcini mazļaudis.
Tāpēc, ka tad jūties stiprs. Un nu tu gribi samaitāt māsu.
Dzimtas maigāko būtni, kurai visvairāk vajag aizsardzību.
Kas viņu sargās, ja viņa pati to nespēs?
Kas viņa būs ar salauztu prātu?
Briesmas draud ne tikai mūsu varai, bet arī dzīvībām.
- Tu nenovēli mums uzvaru? - Ne jau tādu.
Ne jau tādu!
Gaišība!
Lielmestr!
Man atkal vajag jūsu palīdzību.
Man vajag brīvu ceļu.
Un jūsu klusēšanu.
Esi aizmirsis savu zvērestu,
komandieri?
Es par to vien domāju.
Ieroču nesēja dēls no Dornes guļ ar Septiņu valstību karalieni.
Ar bijušo karalieni.
Viņa nav pārkāpusi nevienu zvērestu.
- Es varētu nosūtīt tevi uz Mūri. - Varētu.
Aptraipot Haitaueru vārdu uz ilgu laiku.
- Karaļa māte un viņa labā roka. - Viņa ir mana māsa.
Viņa izglāba man dzīvību.
Divreiz.
Vienreiz no bendes cirvja, otrreiz no paša rokas.
Kopš tā laika viņa ir mana vaduguns.
Nedomājiet, ka man nav kauns.
Iekāre man nesusi vienu vienīgu postu.
Tad pretojies!
Kaut tas būtu tik vienkārši!
Tavi brāļi karaļsardzē ir atraduši izeju.
Vai tiešām?
Varbūt ir.
Vai arī visi vīri ir samaitāti.
Un īsts gods ir migla,
kas no rīta izklīst.
Drūms dzīves uzskats.
Man nav dzīves uzskata.
Vai drīzāk mans uzskats bija šis.
Aizstāvēt taisnīgos un sodīt pārējos.
Bet tagad...
Jūs arī to redzējāt.
Pūķi dejo, bet cilvēki ir putekļi zem viņu kājām.
Visas mūsu cēlās domas, visi mūsu centieni nav nekā vērti.
Mēs ejam pretī iznīcībai.
Nāve būtu atvieglojums.
Jums tā nešķiet?
Lohar! Lohar! Lohar!
Iespaidīgi, valdniek Tīmen.
Karaļa osta izraudzījusies bezbailīgu sūtni.
Ceru,
ka atalgosiet sūtņa spējas,
izpildot viņa pazemīgo lūgumu.
Es to noteikti apsvēršu.
Pēc vakariņām.
Vai kādreiz esat ēdis savu ienaidnieku miesu?
Ko?
Neesmu.
Un neēdīšu.
Tātad jūs atraidāt mana nama viesmīlību?
Tas bija joks, cienkungs.
Par ko jūs mani turat?
Joks!
Nāciet!
Princim nepiederas bozties.
- Es nebožos. - Ko tad tu dari?
Es lasu.
Kamēr māte gaida?
Tu dusmojies.
Un tu ne?
Tas tāpat neko nelīdzēs.
Viņi ir apvainojums mums.
Visam, kādēļ esam Tārgārjeni.
Ja katrs parasts lempis var jāt ar pūķi...
Tas nedara parastu mani vai tevi.
Tu zini, kas es esmu.
Nav svarīgi.
Tu esi kroņprincis, likumīgās karalienes dēls.
Bet tu te bozies, jo domā, ka bez pūķa
vai citiem stāvokļa atribūtiem tu nebūtu nekas.
Domā, tu esi pirmais mantinieks,
kuru nav radījis viņa augstdzimušais tēvs?
Tā pasaulē notiek, Džeis,
un, dusmojoties par to, tu noniecini sevi.
Tev viegli tā runāt.
Es visu mūžu dzirdu viņu sačukstēšanos.
Tad pierādi viņiem, ka esi cienīgs.
Celies un ieņem savu vietu blakus mātei!
Nāciet, puiši, mani zēni glītie No cisām krastā celieties
Daudz dienu jūrā kuģosiet
Pirms krastu atkal redzēsiet
Tāpēc mastu augstāk celiet
Starp vēju un ūdeni
Celiet, puiši, augstāk celiet
Kapteiņa meitu sveiciet
Lieliski, valdniek Tīrod!
Laba dziesma, skaists izpildījums!
Mani sauc Tailands.
Jūs izrādījāties ļoti iztapīgs.
Un veiklāks, nekā pirmajā brīdī izskatāties.
Es labprāt kuģošu kopā ar jums.
Un mani kapteiņi arī.
Rīt dosimies uz Rīkli!
Lai Jūrasčūska nožēlo to dienu, kad atkal tiksimies.
Mans karalis priecāsies. Par draudzību!
Ir vēls.
Pirms aizejat...
valdniek Tailand...
Jūs esat izskatīgs vīrietis.
Esat pierādījis savu vērtību
un vīrišķību.
Tāpēc es vēlētos jūsu bērnus.
Vai jūs... Jūs...
- Jūs gribat, lai es... - Jā.
Paņemiet priekšā manas sievas.
Cik sievu jums ir?
Un atnesiet vēl vīnu!
Pūķa piejaucēšana izraisa slāpes.
Un atnesiet vēl šos putniņus!
Tosts!
Par mūsu jaunajiem jātniekiem!
Jūs trīs neesat augstdzimuši,
bet esat paveikuši to, par ko agrāk neviens pat neiedomājās.
Esmu uzticējusi jums varu, ko izjutuši vien nedaudzi.
Un paļaujos, ka jūs to pieņemsiet uzticīgi un ar cieņu.
Kalpojiet man labi, un kļūsiet par bruņiniekiem.
Ko teiksiet, zēni? Mēs vienā rāvienā kļūsim par bruņiniekiem.
Mēs jūs nepievilsim, karalien.
Kas mums jādara?
Cerēju atturēt ienaidnieku tikai ar to, ka jūs esat.
Bet Korlīsam taisnība.
Uzbruksim, kamēr mums ir priekšrocības,
un izbeigsim šo karu.
Iepazīstiet savus zvērus, mācieties pavēles.
Izlidosiet pēc divām dienām.
Uzurpatora cietokšņi Senpilsēta un Lanisporta,
kā arī to karaspēks ir jāapspiež.
Palicis viens bez sabiedrotajiem, viņš būs spiests padoties.
- Mums jānogalina nevainīgi cilvēki? - Un tik daudz.
Tas ir grūti, bet citādi nevar.
Mums jāsalauž ienaidnieka griba.
Vai bezgalīgā cīņā ies bojā vēl vairāk cilvēku.
Kas būs ar Vagāru?
Viņa ir briesmīga, bet tas ir tikai viens pūķis.
Reģents ar mums visiem galā netiks.
Es cīnīšos ar viņu viens.
Sudrabspārne ir malacis. Mēs ne no kā nebaidāmies.
Pat ja tu baidies.
Vēl paspēsim pārliecināties, kurš te ir gļēvulis.
Es liku atnest vēl putniņus!
Bruņiniekam pie karalienes galda jāuzvedas pieklājīgi.
Tad ieceliet mani par bruņinieku.
Jūs par daudz atļaujaties...
draugs.
Visiem te noderētu labāka humora izjūta.
Vēsts no Hārenholas, gaišība.
No Dīmona?
No pils pārvaldnieka Saimona Stronga.
Dīmons sapulcinājis karaspēku,
bet sīrs Saimons bīstas no nodevības.
Es to nepieļaušu.
Ādam!
Nāc līdzi!
Pateicos.
Putni.
Tu nekad neguli, ragana?
Es iešu uz dievmežu.
Tu šeit ieradies kā sažņaugta dūre.
Vēlējies pakļaut sev visu pasauli.
Bet, šķiet, esi atklājis, ka pasaule nav pakļaujama.
Tiem, kas meklē, šeit atklājas dažādas zīmes.
Tu nesmīkņā?
Vairs nav vēlēšanās.
Priecājos to dzirdēt.
Vai vēlies uzzināt, kas tev ir nolikts?
Tu visu mūžu esi centies būt sava likteņa noteicējs.
Bet šodien tu esi gatavs.
Tas ir stāsts.
Tev tajā ir tikai viena loma.
Tu zini, kāda.
Tu zini, kas tev jādara.
Māsa!
Mums abiem ir vienas asinis.
Zinu, ka tu nevienam nevēli ļaunu.
Bet šādos laikos,
kad valstības labklājība ir atkarīga no mums...
Mūsu māte nav pūķu jātniece.
Viņa nesaprot,
ka mums abiem jāseko augstākam aicinājumam.
Dodies man līdzi!
Uz Hārenholu.
Iznīcināsim Dīmonu un viņa karaspēku.
Lai ienaidnieks redz, ka uz nekaunību atbildam ar nekaunību.
Un ja es atteikšos?
Sadedzināsi mani tāpat kā Īgonu?
- Tie ir meli. - Es to redzēju.
Tu viņu aizdedzināji
un ļāvi nokrist.
Tādas runas ir valsts nodevība.
Īgons atkal būs karalis.
Gan viņa uzvara vēl pienāks.
Viņš sēž koka tronī.
Bet tu...
Tu būsi miris.
Dieva acs tevi aprija,
un tu vairs netiki redzēts.
Es varētu pavēlēt tevi nogalināt.
Tas tāpat neko nemainītu.
Esmu pils pārvaldnieks Saimons Strongs. Cik patīkama tikšanās!
Laipni lūdzu Hārenholā, karalien. Negaidīju, ka ieradīsieties pati.
- Jūsu vēsts mani satrauca. - Jā, man bija pamats baidīties.
Nāciet, paskatieties pati.
Es tevi negaidīju.
Diezgan netālredzīgi.
Redzu, ka tev šeit ir veicies.
Visi ir uzticīgi man.
Beidzot.
Un kam esi uzticīgs tu?
Pasaule nav tāda, kā domājām.
Šis karš ir tikai sākums.
Tuvojas ziema
ar tumsu un iznīcību.
Tu runā kā mans tēvs.
Es to redzēju.
Redzēju, ka mēs to neizturēsim...
Un tomēr kaut kā
mums jāiztur.
Valstības vienīgā cerība
ir valdnieks vienotājs, un mans brālis izvēlējās...
tevi.
Tu esi patiesā karaliene, Rinīra.
Pirmā ar šādu vārdu.
Valstības aizstāve.
Man un visiem šiem vīriem jākalpo tev
līdz nāvei vai mūsu stāsta beigām.
Ja vēlreiz mani pametīsi,
tu to nožēlosi.
Tas nav iespējams.
Es mēģināju.
Mana karaliene!
Par katru mūsu kritušo
lai krīt simt viņējo!
Bez žēlastības!
Mēs cīnāmies par mūsu karalieni!
Karā!
Velciet!
Jūs saucāt, labā roka.
Kaijas šodien lido zemu.
Laiks mainīsies.
Ne tik drīz, bet es sagatavošu vētras buras.
Mēs dodamies sargāt blokādi, tāpēc drīz sastapsimies ar briesmām.
Gribētos doties ceļā labās attiecībās ar savu palīgu.
Vai neesmu izpildījis kādu pienākumu?
Tu izpildi visu ar uzviju.
Bet tu esi strups,
kluss un vēss attiecībās ar vīriem.
Neiedvesmojot vadīt nevar.
Jūs zināt, ka nekad neesmu gribējis vadīt.
Tev uzticēts amats, pēc kura tiecas katrs jūrnieks.
Piedodiet, cienkungs. Centīšos laboties.
Es pūlos tev palīdzēt.
Jūs gribat palīdzēt man?
Tā jūs palīdzat pēc gadiem ilgas prombūtnes?
Atgādinot, ka man jābūt pateicīgam?
Negribēju apvainot.
Vari iet.
Jūs zināt, kā mēs dzīvojām?
Kā ir augt bez tēva,
būt apsmietiem par bastardiem, nezināt, vai būs maize?
Jūs zināt, ko zēnam nodara bads?
Ko nodara bēdas?
- Un kauns? - Brīvs!
Es no lēkta līdz rietam tirgū pārdevu zivis,
liku grasi pie graša, lai izvilktu ziemu,
un skatījos, kā mans tēvs iet garām savam dēlam un mantiniekam,
ietinies kažokādās,
un izvēlas cukurotus augļus, ar ko mieloties vakarā pie kamīna.
Nu šis zēns ir miris.
Viņa māsa arī.
Arī mantinieks, kurš ieņēma viņa vietu. Un nu jūs atcerējāties par mani.
Nu jūs piepeši kaisāt savas labvēlības drupačas.
Es esmu godavīrs un kalpošu jums, jo tas ir mans pienākums.
Bet, ja neiebilstat,
tad no palīdzības piedāvājumiem atteikšos.
Ja pēc kara būšu dzīvs, tad turpināšu, kā līdz šim.
Viens.
Jūs esat paveikusi to, par ko citi nav pat sapņojuši,
un esat par to atalgota.
Dievi jums ir labvēlīgi.
Iedeva to, kas palīdzēs uzvarēt.
Un tomēr, lai gūtu uzvaru, man jāuzbrūk.
Bet uzbrūkot es nolemšu nāvei tūkstošiem cilvēku.
Diez vai tēvs to būtu vēlējies.
Viņš neatstāja jums izvēli.
Esiet stipra. Jūs zināt, ka jums ir taisnība.
Neatdodiet valstību tiem, kam vara rūp vairāk par mieru.
Jums ir jāuzvar.
Un kurš par to maksās?
Iekšā!
Atvainojiet, gaišība.
Vajadzēja tevi satikt.
- Kas zina? - Tikai mans sargs.
Atstāja zobenu pie vārtiem.
Man šķiet, es...
kļūdījos.
Par ko?
Man ieaudzināja ticību, ka pastāv noteikta kārtība.
Ja iesim pa nolikto ceļu, tad būsim drošībā.
Man šķiet, es dusmojos uz tevi, jo tev tas nemaz nerūpēja.
Tu zināji, ko gribi.
Es nezināju, ko gribu.
Es zināju, ko no manis gaida.
- Kāpēc esi atnākusi? - Tāpēc, ka esmu pazaudējusi ceļu.
Pareizāk sakot, man to atņēma.
Visi, kuriem ticēju, - vīrs, tēvs, mīļākais, dēls...
Šķīstā karaliene aptraipījusi savu godu ar mīļāko.
Nenosodi mani par to, ko darīji pati.
Tavs tēvs nomira. Es atradu mierinājumu pie cita.
Man arī ir vēlmes.
Jā, bet tikumība bija tavs karogs.
Un es pie tā tvēros, spītējot tev, kura tikumību nicināja.
Es esmu palikusi viena.
Reiz izgāju aiz pils mūriem un jutu, ka no pleciem noveļas smagums.
- Cik jauki. - Pirmoreiz sapratu,
ko es izvēlētos, ja pienākums man nebūtu augstāks par visu.
Tu gribi gāzt dēlu un valdīt viena?
Nē. Es vēlos dzīvot, nevis valdīt.
Būt brīva no nebeidzamajām intrigām un ķīviņiem.
Kronis centīsies uzvarēt par katru cenu.
Bet es...
Es gribu paņemt meitu un viņas bērnu un pamest visu.
Par vēlu, Alisenta.
Tu pati teici, ka ir izlietas asinis.
Nodedzinātas pilsētas.
Armijas ir ceļā, un tu gribi norobežoties no tā, ko pati aizsāki.
Kāda augstprātība vainot mani, it kā tu nebūtu piedalījusies.
- Vai to neiesāki tu? - Domāju, ka izpildu tava tēva vēlēšanos.
Tad ej!
Pamet mūs, kā pati saki.
Kaut kas neticams!
Klīsti pa mežiem. Kas man par daļu?
Vai tu te nāci meklēt grēku piedošanu?
Viņš visu mūžu mīlēja tavu māti.
Es viņam biju mīļa, un viņš man, bet...
viņa dzinējspēks bija viņa.
Arī pēc viņas nāves
viņš šīs mīlestības vārdā nemainīja lēmumu par mantinieku.
Un tomēr tu uzskati, ka beigās viņš pārdomāja.
Kāpēc tu esi atnākusi?
Īmonds drīz lidos uz Upjzemēm pie Kola.
Viņa prombūtnē valdnieka pienākumus izpildīs Helīna.
Ja tu ierastos Karaļa ostā,
es parūpētos, ka mūsu sargi noliek ieročus.
Mēs atvērsim vārtus bez asinsizliešanas.
Tu ienāksi kā iekarotāja.
Tu jau tāpat esi stiprāka.
Tiklīdz tu kāpsi tronī,
bezjēdzīgais karš beigsies.
Nuja.
Kas būs ar Īgonu?
Viņš ir pavisam salauzts.
Guļ tumsā un mokās sāpēs un bailēs.
Viņam ir daudz trūkumu,
bet viņš joprojām klausa māti. Es pierunātu zvērēt uzticību tev...
Nē! Tu viņu joprojām aizstāvi.
Joprojām domā,
ka vari iegūt visu, ko gribi, nemaksājot par to pārāk dārgi.
- Bet es esmu spiesta maksāt. - Es gribu panākt taisnīgumu.
Lai es varētu kāpt tronī, man jāiznīcina jebkura pretestība.
Man jānocērt Īgonam galva.
Visiem redzot. Tu taču zini.
Lai kā tu gribētu izlocīties, tu zini.
Izvēlies!
Vai atkāpsies no tā, ko biji nolēmusi izdarīt,
vai novedīsi līdz galam
un nesīsi upuri?
Dēlu pret dēlu.
Tu esi ļoti pārvērtusies.
Pieliksim tam punktu. Lūdzu!
Ko lai es tagad daru ar tevi?
Atlaid mani, un es izpildīšu solījumu.
Pēc trim dienām atlido uz Sarkano pili un kāp tronī.
Vai uzskati, ka es meloju.
Man nav ne ieroča, ne bruņu. Esmu likusi ķīlā savu dzīvību.
Es paļaujos uz reiz mani mīlējušās draudzenes žēlastību.
Hronikās tu būsi ļaundare.
Nežēlīgā karaliene.
Kas sagrāba varu un tika sakauta.
Lai citi domā, ko grib.
Beidzot es esmu es pati.
Vēlos vienīgi iet, kur gribu,
un elpot svaigu gaisu.
Nomirt neievērojama un neievērota.
Un būt brīva.
Tas ir tāls sapnis.
Nāc man līdzi!
Mans pienākums ir šeit, gribu vai ne.
To manā vietā sen izlēmuši citi.
Ej!
Subtitrus tulkoja: Dace Andžāne