Čím byla Sara Montiel pro mě?
Vším.
- Univerzální. - Zpěvačka.
- Herečka. - Sara.
Sara, jedinečná Sara.
- Nádherná. - Absolutně nádherná.
- Sara Montiel. - Zcela Montiel.
Jako Wonder Woman.
Byla super hrdinkou, bohyní.
Naše první velká mezinárodní hvězda.
Hyjé, koníčku! Hyjé!
Ikona, dokonalý obličej.
Oddaná. Předběhla svou dobu.
Opravdová divoška, vtipná.
Ukazuje se, že v Německu mě korunovali královnou německých gayů.
Sara je první sexuální symbol Španělska. Erotický mýtus.
Bylo mi sedm let. Úplně mi změnila život.
Byla ztělesněním smyslnosti, přehánění, symbol erotiky.
Byla to jedinečná Sara Montiel.
Byla hlavní influencerka své doby.
Když ještě ani nebyly sociální sítě.
Byla předchůdkyní dnešních filtrů.
Punčocha se dávala na kameru, aby zakryla všechny vrásky.
V mnohém jsme jí nerozuměli. Byla tolik napřed.
Ten průkopnický duch svobody,
schopnost spojit se s každým.
Byla jedna z prvních feministek, aniž by si to uvědomovala.
V době, kdy nebylo vůbec snadné být svobodnou ženou.
Jednoduše byla úžasná.
Nehýbej se, Antonie.
Trochu se usměj.
- Nebudu se smát. - Ne, nehýbej se.
Vždycky byla Antonia. Vždycky.
Ten vztah byl jedinečný.
To, co si dva lidé mohou dát, si navzájem dali.
Dveře jejího domu byly otevřené mnoha přátelům,
dokonce i těm, kteří ji zradili.
Plakala jako malá holka a objala mě.
Věděla, že bude dlouho ztracená.
Měla druhý, třetí a čtvrtý život.
A myslím, že právě to z hvězd dělá skutečné hvězdy.
Když je ti smutno, prostě buď jako Sara,
a budeš se skvěle bavit.
Dělala to všechno pro dobro světa.
Ale probouzela hlubokou nenávist.
Byla to čirá závist, byla nepochopená.
To byl ale život!
Protože to byla ona,
kdo rozhodoval tehdy i teď.
Protože byla a vždycky bude
Super Sara.
Super Sara, Super Sara.
Protože byla a vždycky bude.
Super Sara.
SMAŽENÁ VEJCE
Saro! Jaký je to pocit být žijící legendou a krásnou ženou
a pak se z tebe stane ulhaný klaun?
- Ne! - Ano, lhářka!
Poslední roky Sary byly smutné.
Byly velmi smutné pro Saru.
Sara měla odvahu vyjít na veřejnost bez make-upu. Nebojte.
Nenoste průsvitné oblečení,
protože máte madla lásky, když si ho vezmete a lidé to uvidí,
vypadá to hrozně.
V roce 2000 přestala být média milá
a stala se možná až příliš agresivními.
Respekt, který k ní měli na natáčení, byl úplně pryč.
Nejlepší by bylo, kdyby se zavřela doma
přestala chodit ven, a dělat ze sebe blázna v klubech.
Na svatbě připevnili její paruku suchým zipem.
Musí začít tím, že bude mít úctu sama k sobě.
Nezažila jen sexistické zacházení, ale i věkovou diskriminaci.
Opravdu si neuvědomuješ, že tě veřejnost už nevnímá jako dřív?
Vhodný epitaf pro hvězdu v jejím závěrečném období.
"Před posmrtnou ztuhlostí".
Toto špatné zacházení s legendou,
s tak důležitou osobností naší kultury,
bylo nepříjemné a nepřiměřené.
O co tu vlastně jde? O ničení sebevědomí druhých,
nebo se už budeme bavit o duševním zdraví?
Ne, kdyby ta žena byla byt' jen trochu slabá, zničíte ji.
- Pravda, či lež? - Pravda.
Stydím se, že jsem nepraštila do stolu a neřekla:
"Dost!"
Tolik jsem plakala.
A držela to v sobě.
Nikoho nezabila, ani neurážela. Byl to její život, mohla cokoli.
Jak se má chovat žena, která byla legendou, když zestárne?
Chceme, aby zmizela?
Španělsko, to je země,
kde potěšení z ničení druhých
existuje a praktikuje se.
Sara se zbláznila.
Přišla o rozum a neumí se chovat.
Proto určitá generace
začala vidět zkreslený obraz Sary z posledních let
a ten neodpovídal tomu, kým byla.
Nejsem žádná nula.
Jsem Sara Montiel.
Představila jsem Španělsko celému světu.
Mé filmy se nepromítaly jen ve Valladolidu nebo v Palencii.
Promítaly se po celém světě!
Připadá mi, jako by mi včera bylo 15 a dnes už je mi 16.
Zrcadlo nelže.
Můžeš si koupit ministra, rozhodčího,
politika, ale ne zrcadlo.
Zrcadlo ukazuje, co vidí.
A jen málokdo mu dokáže čelit.
Právě jsem dorazila ze zámoří, ne jen tak odněkud.
Přijela jsem z Hollywoodu.
Přímo z Hollywoodu.
Lidé nesmí zapomenout,
že Sara byla první španělská filmová hvězda,
která dobyla Hollywood.
SARA MONTIEL V HOLLYWOODU V KALIFORNII
Mnoho lidí v této zemi pochopilo, že Sara může dobýt Hollywood,
mohla být americký sen, mohla být to všechno.
Byla v kategorii
hollywoodských hvězd na úrovni Elizabeth Taylor.
Říkali mi Španělka ze Španělska.
"Sarita ze Španělska."
Ta, která se vším všudy udělala skok do Hollywoodu, je Sara.
Sara vyšlapala cestu všem, kdo přišli po ní.
Penélope Cruz, Banderas, Bardem.
To jsou úžasní herci.
Už od začátku v Hollywoodu začala točit na světové úrovni.
SARITA MONTIEL VENUŠE VERA CRUZ
Natáčení filmu Vera Cruz bylo naprosto velkolepé.
S obrovskou mezinárodní distribucí.
S úžasnými hereckými kolegy.
Pracovala přímo s Garym Cooperem,
s Burtem Lancasterem.
Gary Cooper ji měl vážně rád, říkal jí "Montielito".
Říkal: "Montielito, pojď sem ke mně."
A trochu ji chránil, protože neuměla anglicky.
Vlastně jsem se anglicky naučila foneticky,
když jsem natáčela Vera Cruz .
Měla říct větu: "Chceš se se mnou prát?"
Při první klapce to Garymu Cooperovi řekla do obličeje
představte si to, Gary Cooper přede mnou.
Chceš se se mnou prát? a pak řeknu Cooperovi:"Chceš...
"Chceš si to rozdat?"
...dělat tu věc se mnou?" a on na to: "Jistě, proč ne?"
První latinská sexbomba byla Sara Montiel.
Ne Sofía Vergara, ne Salma Hayek, ani Jennifer Lopez.
Představte si, v puritánské zemi jako USA,
se objeví tahle žena, ztělesnění smyslnosti.
Byla tak trochu naše Marilyn.
Svůdná Marilyn vzbuzovala nezdravou fascinaci.
Sara nemusela nezdravě fascinovat.
Jeden pohled a padli jste na zadek.
Řekl to i George Cukor,
slavný režisér hereček a Grety Garbo.
Stál za kamerou u téměř všech ikonických hereček historie.
Tři nejkrásnější ženy na plátně na světě jsou:
Liz Taylor, Ava Gardner a Sara Montiel.
Zaber tam i to pozadí ne?
Máš něco bílého na pravé straně nosu.
Krém.
Představ si,
jsem celá od krému.
Jsem Pedro Víllora a měl jsem štěstí,
že jsem v roce 1998 dostal zadání
napsat oficiální biografii Sary Montiel.
Téměř dva roky jsem s ní pracoval,
poznával ji, naslouchal jí.
Už dlouho si přála napsat své paměti.
Příběh je o tom, jak se z Antonie Abad stala Sara Montiel.
Ve skutečnosti je těžké její jméno vyslovit,
ale bylo to:
María Antonia Alejandra Vicenta Elpidia
Isidora Abad Fernández.
Původ Sary Montiel lze vystopovat do La Mancha, Ciudad Real.
Byla z La Mancha, Campo de Criptana, suché země větrných mlýnů.
Na čem jí záleželo bylo ukázat, jak někdo,
kdo přišel z ničeho. dosáhl úspěchu díky velkému úsilí.
Byla to dívka s touhou
dosáhnout úspěchu, uniknout chudobě, být v životě někým a něčím.
Byl to její sen už od malička.
Stejně jako Scarlett O'Hara si Sara říkala, ale lépe oblečená:
"Už nikdy nebudu hladovět."
Chtěla se dostat ekonomicky dál, být lepší sociální třída.
A stát se skutečnou hvězdou už od raného věku.
Ve věku pěti nebo šesti let se s rodinou stěhovala do Orihueli.
Pocházím z Orihueli a od dětství jsem poslouchala příběhy o Saře.
Vyrůstat tam nebylo jednoduché, pokud jsi byl jiný
nebo jsi měl umělecké ambice,
které vybočovaly z toho, co bylo u nás obvyklé.
Když jsem byla malá, byla jsem vždycky jiná.
Měla jsem vždycky jiné zájmy.
Kvůli tomu mě hodně šikanovali.
Jako pubert'ačce se mi ty příběhy,
které mi babička vyprávěla v dětství, začaly zdát zajímavé.
Začala jsem o ní číst.
Najednou jsem v těch příbězích slyšela něco jiného.
Šla jsem přes most, objevilo se auto
a já to viděla jako ve zpomaleném záběru.
Seděla na místě spolujezdce.
Vážně?
Tahle žena tady žila a dostala se až do Hollywoodu?
Jak to dokázala?
Mám z toho ještě teď husí kůži, protože to byl závan naděje.
Můžu odsud odejít, být sama sebou.
Ona je zpátky, přežila úplně všechno.
Bylo to jako znamení.
A od té chvíle jsem to navždy nosila ve svém srdci.
Byl to velmi silný impuls říct si: "Odejdi."
Pojďme, vítr nám všechno odfoukne!
- Co ještě asi odnese? - Paruka mi skončí někde ve městě.
Každý v Orihuele ji znal.
Zaklepala na dveře a lidé jí otevřeli, a ona řekla:
"Paní, mohla bych z vašeho balkónu zazpívat saetu?"
"Ano Antoñito, samozřejmě."
Dali jí polštář, poklekla
a když procházela Panna Maria, zazpívala jí saetu.
Podívejte na ni,
podívejte, jak přichází.
Já nevím.
A když během Svatého týdne zpívala saety se sborem,
uslyšeli ji lidé z velmi významné rodiny,
která podnikala v mediální a rozhlasové branži.
"Chceš být umělkyně?" Ona řekla: "Já musím."
"Ale co když tě rodiče nepustí?" Ona na to: "Uteču."
"Ne, pane Isidore, musíte tu holku představit světu."
"A kde ji mám jako představit?"
Připravovali ji na soutěž, která se konala v Madridu v Retiru.
Nejslavnější soutěž od Bobbyho Deglaného.
Bobby Deglané byl výjimečný rozhlasový moderátor.
Zazpívala jsem La morena de mi copla .
S tou písní jsem vyhrála cenu.
Byla úplně neznámá, v podstatě jen zazpívala v Retiru.
Ale geniální fotograf Gyenes byl nadšený a udělal s ní pár fotek.
A ty fotografie se objevily v časopise Semana.
Byla na obálce, protože byla nádherná.
Ta obálka udělala takový dojem, že jeden režisér prohlásil:
"Dal bych jí šanci před kamerou."
To je ten moment, kdy můžeme mluvit o zrození Sary Montiel.
Lehni si, buď v klidu a potichu.
Budeš v nebezpečí, pokud nebudeš v klidu a potichu.
Dělala své první filmové kroky ve Španělsku
začátkem 40. let v opravdu malých rolích.
Tak jsem pracovala, žila jsem z ruky do úst.
Jeden film za druhým. Bylo to velmi těžké.
S Fernandem Fernánem Gómezem natočila pár filmů.
Byl pro ni důležitý, protože ji naučil líbat, alespoň na plátně.
Neuměla jsem se líbat. Udělala jsem tohle.
Vypadalo to hloupě.
Řekli: "Stop!" Bylo to směšné.
Řekli: "Antonie, dej rty takhle."
Bez Fernanda Fernána Gómeze bychom neměli Saru, která umí líbat.
Muž, s nímž měla hluboký vztah, je velký Miguel Mihura.
Bez pochyb jeden z největších spisovatelů 20. století.
Líbili se jí muži starší než ona, co ji mohli něco naučit.
- Byla to platonická láska. - On se nechtěl oženit.
Myslím si, že nechtěl, protože mezi námi byl velký věkový rozdíl.
Sara vždy mluvila tak otevřeně,
že byla do toho muže zamilovaná, byl velmi intelektuální.
Říkala vše na rovinu.
Pomohl jí rozvíjet se intelektuálně,
umělecky, ale také lidsky.
S ním objevila lásku a dokonce i touhu.
Ještě nezletilá se tehdy Miguelovi oddala.
Ve 40. letech to nebylo běžné.
Jistě, měla vztahy dávno předtím, než se vdala.
Tehdy byla společnost velmi zdrženlivá, uzavřená,
tradiční a konzervativní.
Nebála se, co si lidé pomyslí.
Nenávidím tě, protože věříš v Ježíše a já v proroka,
protože ty jsi dcera Isabely a já jsem dcera krále Zagala.
Sara v té době ve Španělsku vůbec nebyla známá.
Byla herečka druhé kategorie, nikdo nevěděl, kdo je Sara Montiel.
- Naše krev je stejně ušlechtilá. - Ticho!
Byla velmi frustrovaná z toho, že nedostávala žádné uznání.
Je pravda, že byla velmi mladá, ale byla velmi ambiciózní.
Chtěla mě zabít!
Protože byla ve Španělsku ignorována, tak Miguel Mihura jí doporučil,
aby jela do zahraničí a našla úspěch tam.
Řekla: "Zůstanu a budu vedlejší herečkou."
"Antonie, tohle místo je pro tebe příliš malé."
Mexický filmový průmysl v 50. letech
byl nejvyspělejší v rámci španělsky mluvícího světa.
Existoval tam hvězdný systém jako v Hollywoodu, ale po mexicku,
s těmi nesmírně silnými a mocnými ženami.
NOVÁ POSTAVA V AMERICKÉ KINEMATOGRAFII?
Když přijela do Mexika, přijela jako mladá španělská hvězda.
Což ve Španělsku na té úrovni nebyla.
Velmi rychle si získala publikum a stala se jedničkou.
SARITA MONTIEL KRÁSNÁ, TALENTOVANÁ A NÁLADOVÁ
Pocházím z Mexika.
Sara byla v Mexiku velmi významná.
Pracovala s těmi největšími herci, s velmi dobrými režiséry.
Ve spoustě filmů zpívala.
Tam měla svou nejzajímavější kariéru co se týče umění,
protože právě tam prozkoumávala různé herecké možnosti.
Mexiko bylo v té době rájem pro intelektuály ze Španělska.
Byl tam Buñuel, León Felipe, byla tam celá řada uprchlíků.
Potkala jsem lidi, kteří byli úžasní.
Úžasní.
Odkud se ta dívka vzala? Kdo ji sem přivedl?
Jak je možné, že teprve dorazila a už se tak rychle usadila?
Navštěvuje kavárnu Café París, kam chodí španělští intelektuálové.
A rozšíří se fáma, že je špiónka.
Špionka frankistického Španělska.
Nepotkává jen Leóna Felipeho, ale i mnoho dalších lidí.
Seznámila se také s Juanem Plazou.
Měla jsem se vdát za předsedu komunistů v Mexiku, byl Španěl.
Z Murcie odešel do exilu v Mexiku. Byl komunista.
Byl to bouřlivý vztah, Juan Plaza se do ní šíleně zamiloval.
Několik svědectví z té doby popisuje, že šlo o toxický vztah.
Velmi intenzivní vztah, byla to poněkud bouřlivá láska.
Jsou věci, které o něm řekla, které nemohu opakovat.
Stalo se něco, co se jí nelíbilo, a rozhodla se to označit
ne za pauzu, ale za definitivní konec.
Něco tam bylo. Zdá se, že s ním měla dceru,
narodila se mrtvá o dva měsíce dříve.
Myslím, že byla žena se silnou duší.
Tu sílu v sobě měla vždycky.
Narodila se tak. To buď máš, nebo nemáš.
Přesně věděla, kde se kdy nachází.
Její profesní kariéra
ji vedla k tomu, že se stala něčím výjimečným.
Sary život je plný legend.
Jedna z nich je, jak se dostala do Hollywoodu díky Piel Canela .
Byl to příběh velmi chudé kubánské dívky,
které jako malé holčičce obličej okousaly krysy.
Někdo říká, že díky Piel Canela si jí všimlo studio Warner Bros.
Jiní říkají, že díky Piel Canela si jí všimla dcera Garyho Coopera
a doporučila ji pro film Vera Cruz .
JEJÍ VZESTUP KE SLÁVĚ
Sara se stala v Mexiku idolem.
Idolem.
A samozřejmě logickým krokem bylo jít do Hollywoodu.
Hollywood se živí lidmi, talentem a krásou, potřebuje je.
Její vztah s Anthony Mannem začal při práci.
Dělala jsem několik kamerových zkoušek pro film Serenade .
Moc se mi líbil jako režisér.
Byla jsem jeho velká fanynka.
Pro mě je jeden z největších režisérů v dějinách filmu.
Některé jeho westerny jsou dechberoucí.
Anthony Mann nemohl odolat té kráse a té osobnosti.
Už byl v letech a rozváděl se se svou ženou.
Měli jsme románek, něco málo přes rok,
protože jsme se vzali v roce 1957.
Vdát se za někoho z Hollywoodu nebylo pro Španělku vůbec běžné.
Byl o 29 let starší než já.
Ale byl to muž, jeden z mála, co jsem kdy potkala, a byl úžasný.
Kde je dům Sary Montiel v Hollywoodu?
Je na ulici, na které o kousek dál bydlí Audrey Hepburn, Joan Collins...
Všichni bydlí na té stejné ulici.
Můj manžel ke mně přišel a řekl: "Zlato, Antonie, pojď sem."
"Představím tě Gretě Garbo."
Vystrašilo mě to, že jsem málem upadla.
Pohybovala se mezi všemi. Jamesem Deanem,
Elizabeth Taylor a Joan Fontaine.
Jinými slovy, znala hollywoodské velikány.
Ve svých pamětech uvádí fotografii Alfreda Hitchcocka
a rozhodne se ji popsat:
"S Alfredem Hitchcockem, mým fanouškem."
To je prostě neuvěřitelné.
Stala se mi jedna velmi vtipná věc s Marlonem Brandem v Hollywoodu.
Nejde mluvit o Saře v Hollywoodu,
aniž bychom nezmínili smažená vejce pro Marlona Branda.
Skoro je cítíme, když o Saře mluvíme.
Řekla: "Přijď a udělám ti vejce z La Mancha, z mé rodné země."
"Z mé rodné země."
Jednou ráno v sedm hodin přišla Margaret,
hospodyně, co jsem měla doma,
a říká: "Slečno Montiel!
Marlon Brando je v kuchyni."
To je legrační, a proč vlastně?
Řekni mu, at' přijde na vajíčka.
Šla jsem a udělala mu vejce s křupavými okraji,
s pár stroužky česneku. Jsou výborná.
A on, asi lehce ovíněný, si řekl: "Půjdu k Saritě na nějaká vajíčka."
Ochutnala jsem smažená vejce Sary Montiel s křupavými okraji.
Smažená vejce. Tak výborná.
Otázka je stejná pro vás všechny.
Viděli jste někdy UFO?
- Rosalía Dans, herečka. - Ne.
- Don Carlos García Rodrigo, pilot. - Ne, nikdy jsem žádné neviděl.
- Sara. Sara Montiel. - Já viděla a taky neviděla.
Sary život byl jako vystřižený z filmu.
Kdyby takový nebyl, sama by ten film vytvořila.
Její příběhy by stačily skoro na seriál.
Jeden velmi důležitý je ten s Jamesem Deanem.
Byla ve studiích Warner Bros.
"Saro! Moje nové auto právě dorazilo.
Pojď, prosím, projedeme se."
"Ale Jimmy, ještě natáčím. Zrovna mám pauzu mezi záběry."
Když to pak popisovala, následovala dlouhá pauza.
"To odpoledne dorazila na plac hrozná zpráva,
že Dean zemřel hned poté, co naboural své nové auto."
Sara byla u této historické události 20. století,
a tou je smrt Jamese Deana.
Kdybych v tom autě byla, asi bych také zemřela.
JAMES DEAN HLEDAL SMRT A NAŠEL JI
Můj oblíbený příběh, který umí vyprávět Boris Izaguirre.
Fakt sranda.
Sara jako paní Mannová
měla nádherný dům v Beverly Hills s krásným schodištěm.
A pak uslyšela, jak nějaká žena zpívá a měla úžasný hlas.
Dole pod schody vytírala paní s nápadně výrazným nosem.
Najednou Sara z horního patra volá:
"Židovko, jakou píseň to zpíváš?"
A ona odpověděla: "People."
"Židovko, jak se jmenuješ?"
Ona odpověděla: "Barbra. Barbra Streisand."
Byla to Barbra Streisand.
Letadlo se začne rozjíždět
a chystá se vzlétnout, dráha končí,
objeví se moře a letadlo letí...
Moje nejoblíbenější příběhy jsou ty o létání.
Z nějakého důvodu měla posedlost příběhy z letadel.
Havarovalo to uprostřed Karibského moře.
Podařilo se jí rozbít okno,
dostala se oknem ven.
A oni je rozbíjejí s...
- Ale jsou opravdu malá, Saro. - Ne. Tahle byla velká.
Nikdo nemá odvahu té dámě odporovat,
i když víš, že to je nemožné a nikdy se to nestalo.
Museli jsme z letadla vyplavat.
Pod vodou.
Tazatel byl ohromen a řekl:
"Saro, když jsi neuměla plavat, jak jsi to dokázala?"
Ona řekla něco, co je ztělesněním divy:
Musela jsem se to naučit, to je vůle žít.
Řekla jsem si: "Antonie, musíš vyplavat."
Motivovala sama sebe.
Sara Montiel kromě sebepropagace dělala i sebemotivaci.
"Antonie, musíš ven." A ona vyplave.
Já řekla: "Věřím všem jejím příběhům."
Oni ne. Ale já řekla: "Je to pravda."
Sara Montiel je na důležité události ve Washingtonu.
Když odlétá z Washingtonu, v letadle si uvědomí,
že paní Kennedyová sedí u okna vedle Sary.
Letadlo vzlétá.
Začne obrovská bouře.
Letadlo se začne třást a připomíná to katastrofický film.
Uprostřed této zuřivé bouře okno na straně Jacqueline Kennedyové
exploduje a rozpadne se na kusy.
A ona jí říká: "Neboj se, Jackie."
Chytne svou kabelku, udělá tohle, hodí ji na okno a ucpe ho.
Prosím vás. To byl čistý výmysl.
Vtipkovala, protože byla Super Sara!
Pozor, Super Sara!
Mluvím pravdu. A nic než pravdu.
Mnoho věcí nedává smysl,
ale to je kouzlo příběhů Sary Montiel.
Někteří říkají, že v tom bylo spousta výmyslů,
ale bylo to uvěřitelné, protože to bylo možné.
Má fotky s Alfredem Hitchcockem,
s Elizabeth Taylor, Dalím a Jamesem Deanem.
Jak to vyvrátit? Nijak, je to příliš složité.
Koho zajímá, jestli jsou z 99% pravdivé
nebo je v nich kus fantazie?
Protože Sára je jako ze snu.
Co přinesla těm Španělům, kteří ji sledovali?
Sen o tom, co v jejich domovech chybělo.
Budeme snad chtít důkazy? Tohle není CSI.
Chápete? Tohle je Sara Montiel.
Ačkoli působila silně, uvnitř byla vlastně křehká.
Myslím, že to taky vysvětluje její fantazii.
Že si kolem sebe vybudovala skořápku
a že skutečná Antonia byla chráněná.
Do značné míry bylo vytváření té fikce pro ostatní
také způsobem, jak se chránit.
Ve svém životě s Anthony Mannem toužila být matkou.
Přišla o dítě a byl to traumatický okamžik.
Bylo to něco, co ji hluboce ranilo.
Zemřel.
Spadla jsem ze schodů a museli mi ho odebrat.
Zemřel ve mně.
Sara potratila, když spadla doma
ze schodů v Beverly Hills. Byla vdaná za Anthonyho Manna.
Myslím, že to v ní zanechalo jizvu. Hrozně tím trpěla.
Sara je velmi inteligentní žena a ví, co má v každém okamžiku života dělat.
Nevím, jestli to dělá vědomě, ale rozhodně to dělá beze strachu.
Nemusíš se ohlížet zpátky,
musíš jít dopředu, vidět budoucnost
a přizpůsobit se současnému okamžiku
v němž žijeme.
Po pěti letech, co nevkročila do Španělska,
dostane nabídku od Juana de Orduñi, aby hrála hlavní roli ve filmu.
Tím filmem byl El último cuplé .
Na památku těch žen, jež nás jednou okouzlily
pomíjivým kouzlem cuplé.
Anthony Mann říká: "Tohle bude katastrofa.
Nevidíš, že za to nic není?"
Považoval to za zastaralý film, cuplé bylo moc staromódní.
- Věděl jsi, že jsem tu vystupovala? - Ne.
Přišli jsme náhodou.
"Vím, že jsem zpátky doma, jsem v omšelejším, menším místě.
Přizpůsobím se a zvyknu si."
Řekla jsem: "Dobře, Juane, já chci zpívat."
A on: "Zpívání bude složitější, ale příběh je psaný pro tebe."
Nechtěli, aby zpívala, nevěřili jejím pěveckým schopnostem.
Najednou má naléhavý telefonát.
Co chceš?
"Zlato, přijď do studia na natáčení, protože půjdeš nahrávat
písně pro El último cuplé ."
Ten, kdo je měl zpívat, chce víc peněz a nedorazí.
Já jsem šla rovnou do studia zpívat, což bylo to, co jsem si přála.
Tak začne a řekne dirigentovi: "Prosím, snižte mi tóninu o půltón."
Mohl byste mi snížit tóninu, nechci zpívat tak vysoko.
Byla na večírku s Lolou Flores, její hlas nebyl v dobré formě.
On jí řekl: "Saro, když půjdeme níž, skončíme pod klavírem."
- "Budeme zpívat pod klavírem." - Přesně ona.
Dej tóninu, co sedí mému hlasu.
Tehdy se ty písně zpívaly chraplavým hlasem.
Ona přijde a ukáže smyslný hlas.
Kouření je velké potěšení.
Smyslné.
Při kouření čekám na muže, kterého miluji.
Píseň, kterou zpívaly miliony lidí. Je to symbol smyslnosti.
Taková smyslnost a způsob herectví tu nikdy předtím nebyly vidět.
Je působivější vidět Saru Montiel, její pohledy a sykavé zvuky,
než poslouchat, jak Mariah Carey ječí.
V té době se takový způsob zpěvu u žen neuznával.
Sara našla svůj styl a uměla si ho prosadit.
Moje matka byla její velká fanynka a říkala:
"Sara zpívá takhle, protože nemá hlas."
A já: "Mami, zpívá takhle, protože má charakter."
Když vidím tvé oči
lačné po rozkoši.
Natáčí ten film s myšlenkou, že neudělala žádný velký film,
že se vrátí k hollywoodské kariéře.
Nikdo to nemohl předvídat. Ona, ani nikdo jiný.
Dotočila jsem film a odjela do L.A., kde jsem žila.
Premiéra El último cuplé byla 6. května 1957.
Pak mi poslali telegram odsud ze Španělska.
"Saro, stalo se něco obrovského.
Musíš okamžitě přijet."
Řekli jí, že na film se stály fronty.
Ti samí lidé, kteří to viděli odpoledne,
stáli ve frontě, aby to viděli znovu večer.
Lístky se prodávaly jako na koncert Madonny.
UZNÁVANÁ HEREČKA, VYPRODÁNO
Přeprodávaly se na Gran Víi a na náměstí Callao.
Pravděpodobně to byl největší boom v dějinách španělského filmu.
První, kdo dokázal zastavit celou zemi.
Na Gran Víi se rozbíjela okna a všechno se to využilo,
aby to podporovalo popularitu filmu.
A tak vznikl rozruch, chaos,
úspěch, ten boom jménem El último cuplé .
- Dá se to prožít znovu? - Ne, Marío, je už pozdě.
Juane, žiješ mezi umělci, ale nedokážeš se cítit jako oni.
Jsme jako plamen, který se musí krmit, aby neuhasl.
Zajímavé je, že v Hollywoodu viděla, jak daleko může dojít.
Hrát Hispánku a Indiánku. Bylo těžké hrát tyto role.
Nechtěla celý život hrát stereotypy, což jí nabízeli.
Myslím, že právě ten film přispěl k rozhodnutí
vrátit se na čas do Španělska a opustit Hollywood.
Protože si myslím, že se jí po domově stýskalo.
Kup si ode mě tuhle kytičku,
kup si ode mě tuhle kytičku,
abys ji nosil v knoflíkové dírce.
Úspěch El último cuplé byl nečekaný,
ale úspěch La violetera to potvrdil.
Je novou globální hvězdou a proto už může říkat, co chce dělat.
Byl to její velký vzestup.
Jsem ochotný udělat cokoli, abych tě už nikdy neztratil.
Má tajné milostné aféry, má pulzující smyslnost,
a navíc nechává elitu vypadat obzvlášt' špatně.
- Ukazuje se tady s tou ženou. - Vždycky bude vypadat jako služka.
Díky La Violetera jsem se stala slavnější.
Protože La Violetera se dostala do všech koutů světa.
Přesně tak.
La Violetera byl film, který ji proslavil i mimo Španělsko.
Mělo to úspěch na místech, kam se španělské filmy vůbec nedostávaly.
Číslo jedna v návštěvnosti v Itálii, v Německu,
v Mexiku a v Argentině i všude po světě.
Obrovská senzace, La Violetera .
Od té chvíle byla nejlépe placenou herečkou ve Španělsku
i ve světě.
Sara Montiel, pronásledovaná lovci autogramů.
Sara Montiel byla národní klenot.
Filmová hvězda Sara pózuje na škole San Fernando v Madridu.
Sara Montiel měla tu smůlu, kterou mělo tolik Španělů.
Žít část života pod diktaturou. Ona o něco déle než já.
Temné Španělsko, neumíte si představit, jaké to bylo.
Naše země byla velmi smutná.
Všechno bylo velmi zdrženlivé, puritánské a celé to bylo takové.
A ona přišla a přinesla erotiku v té nejčistší podobě.
To je skutečné vítězství. Přes všechno ukázala Sara,
že Španělsko má také radost, lesk a barvy.
Sara Montiel předběhla svou dobu.
Sara je to velké oznámení, že se svět mění.
Uvědomuje si svou důležitost v zemi, kterou má proměnit.
"Tady mám svět,
kde jsem nepopiratelnou královnou, v Hollywoodu bych nebyla."
Protože si náhle uvědomila, že je průmyslem sama o sobě.
Žánrem zvaným Sara Montiel,
že je celá staletí vrcholem španělské zábavy.
Příběhem byla Sara Montiel.
Její písně, její koketnost, její styl jednání.
Byla prototyp postav, které potřebovaly určitý typ osobnosti,
aby je někdo mohl hrát.
Jsou to vždy ženy na hranici stereotypu femme fatale .
Co se nám líbí?
Ty se zbožným životem? Ne.
Nám se líbí ty druhé.
Je to směs melodramatu, šílenství a určitého surrealismu.
Najednou je jeptiška znásilněná a není jiná možnost,
teď je z ní prostitutka.
Skákali jsme z jedné věci do druhé a bylo to fantastické.
Detailní záběry Sary Montiel jsou legendární.
Jsou téměř jako videoklipy.
Ten záběr takhle. Jen málokdo zvládl takový záběr.
Narušoval čtvrtou stěnu.
Sara se dívá přímo do kamery a to je něco
naprosto jedinečného v dějinách filmu.
Jedna věc se děje ve všech filmech Sary.
Hodně zpívá a hodně trpí.
To je žánr Sary Montiel.
Jsem Sara Montiel, at' se ti to líbí, nebo ne.
To mi nikdo nikdy nevezme.
Filmy Sary byly úspěšné,
i když obsahovaly na tehdejší dobu nemorální aspekty.
To souvisí s ekonomickými zisky, které to přineslo,
a také s politickou situací,
kdy měl Frankův režim zájem o změnu svého veřejného obrazu,
aby ukázal míru otevřenosti vůči světu.
Používali je jako vyjednávací prostředek.
Prodávali mé filmy do Ruska
a pak výměnou za Saru Montiel přiváželi do Španělska ropu.
Přesto všechno byla Sara Montiel černá ovce
ve frankistickém Španělsku.
Když se mnozí skláněli, ona stála vzpřímeně.
Když mnozí přijímali morálku doby, ona se vzepřela.
Během let Frankovy vlády byli herci a herečky,
hvězdičky a takzvané "hvězdy"
vyzýváni, aby vystupovali.
Ona například účast odmítla, protože prosila za svého strýce,
který byl ve vězení v Cartageně z politických důvodů.
Franco řekl: "Ne, když tam je, určitě k tomu byl důvod."
A ona odmítla jít na galavečer.
Ale řekla mi, že jednou tomu nemohla uniknout.
Tak chtěla udělat něco rošt'áckého.
Franco ji požádal, aby zazpívala La violetera ,
a ona si řekla: "Dobře, tak teď uvidíš."
Jak jste trávili čas?
Ze scény rozdávala fialky.
Řekla Francovi naprosto jasně: "Kupte si jednu, Vaše Excelence."
Vezměte si ji, pane...
A pak Franco vstal,
aby si tu kytičku fialek vzal.
A když Franco vstal, všichni v hledišti museli povstat.
Udělala něco, co ve Španělsku v té době nebylo jen neobvyklé,
ale víc než jeden člověk šel za něco podobného do vězení.
A to byla její malá pomsta.
Byla nejsvobodnější žena, kterou tahle země kdy zrodila.
Z generace, která svobodná nebyla.
Ani Franco ji nezastavil.
Ani Franco.
Jmenuji se Luis Fernando Carrasco.
Se Sarou jsem se seznámil, když jsem byl velmi mladý.
Ano, její nejlepší přítel, bratr.
Volala mi skoro každý den.
Věděla, že jsem velmi diskrétní.
Věci, které mi říkala, jsem nikdy...
Tohle je poprvé, co mě někdo zpovídá pro televizi.
To je tak dobré!
Luis Fernando Carrasco je v Sarině životě jako mladší bratr,
kterého nikdy nemohla mít.
Sara nemohla být nikdy sama.
Když jsem ji měl někam doprovodit, doprovodil jsem ji.
Jejich vztah byl čistě přátelský.
Nikdy od ní nic nechtěl.
A to je důležité a nádherné, mít po boku někoho,
od koho nic neočekáváš a s kým můžeš plakat, když chceš.
Měla domy v Madridu, o kterých nikdo nevěděl.
Její útočiště. Zůstávala tam 10 nebo 12 dní.
Její matka, neteř Toñi a já jsme tam za ní jezdili. To je vše.
Šedesátá a sedmdesátá léta,
která byla obrovsky úspěšná z profesního hlediska,
byla pro ni v osobním životě těžká.
Často se cítila osamělá.
Toužila opravdu moc po lásce a mateřství,
a tak potraty ji opravdu zasáhly.
MOJE ŠTĚSTÍ NEBUDE ÚPLNÉ, POKUD NEBUDU MÍT DĚTI
NEUVAŽUJI O ADOPCI, PROTOŽE BUDU MÍT VLASTNÍ
Viděla, že jiní měli těžký život, měli děti a ona ne.
PŘIŠLA O DÍTĚ
MĚLA JSEM DÍTĚ A ZEMŘELO KRÁTCE PO NAROZENÍ.
Bylo to frustrující, protože bez dětí bych mohla žít,
ale ne s tím, že o ně přijdu.
Nevím, jestli rozumíte. Ale já jsem je ztratila.
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE:
Sara byla ve fázi života, kdy potřebovala najít někoho,
kdo by s ní uměl jednat.
Byli pár a kamkoli přišli, všichni se za nimi otáčeli.
Řekla mi: "Prosím, nikomu nic neříkej."
A já to tajemství uchoval.
Ale procházela si peklem.
Chci ti to ukázat znovu, je to tak nádherné.
Podívej. Madrid, podzim 1992.
Podívej na tatínka.
- Natáčíš? - Ano.
- Ale otevřel jsi to? - Ano, otevřel.
Cítil jsem, jak si jí lidé váží a mají rádi příjmení Montiel.
Chci hrdě říct: Jsem Zeus Montiel, syn Sary Montiel.
Jsem tady, abych vám něco řekl.