Mitä Sara Montiel merkitsi minulle?
Aivan kaikkea.
Universaali. -Laulaja.
Näyttelijä. -Sara.
Sara. Ehdottomasti Sara.
Upea. -Aivan upea.
Sara Montiel. -Ehdottomasti Montiel.
Hän oli supersankaritar, jumalatar.
Sara on ensimmäinen iso kansainvälinen tähtemme.
Vauhtia! Vauhtia, hevonen!
Ikoni. Täydelliset kasvot.
Sosiaalisesti vastuullinen. Aikaansa edellä. Sähikäinen. Hauska.
Minut kruunattiin Saksan homojen kuningattareksi.
Sara on Espanjan ensimmäinen seksisymboli. Eroottinen myytti.
Olin seitsemänvuotias. Hän muutti elämäni.
Hänessä oli aistillisuutta, ylellisyyttä. Hänessä oli erotiikkaa.
Hän oli Sara Montiel, vailla vertaansa.
Hän oli aikansa suuri vaikuttaja. Sosiaalisia verkostoja ei edes ollut.
Hän oli ennen filttereitä.
Voit laittaa sukan kameraan häivyttämään kaikki rypyt.
Hän oli aikaansa edellä.
Hänellä oli uraauurtava vapauden henki -
ja kyky luoda yhteyksiä kaikkien kanssa.
Hän oli tietämättään yksi ensimmäisistä feministeistä.
Siihen aikaan ei ollut lainkaan helppoa olla nainen ja vapaa.
Yksinkertaisesti ihmeellistä. -Älä liiku, Antonia. Älä liiku.
Naura vähän. -En aio nauraa.
Ei, ei, ei. Älä liiku.
Hän on aina ollut Antonia. Aina.
Heidän suhteensa oli ainutlaatuinen. He antoivat toisilleen kaiken,
mitä kaksi ihmistä voi antaa.
Hänen kotinsa ovet olivat aina avoinna monille ystäville.
Jopa joillekin, jotka pettivät hänet.
Hän alkoi itkeä kuin pikkutyttö ja halasi minua.
Hän tiesi olevansa pitkään hyvin eksyksissä.
Hänellä oli toinen, kolmas ja neljäs elämä,
ja juuri se tekee mielestäni tähdistä tähtiä.
Jos olet alakuloinen, "saratoi" itsesi, niin sinulla on hauskaa.
Hän teki kaiken Maailman hyväksi
Mutta hän herättää syvää vihaa
Se on pelkkää kateutta Hän oli väärinymmärretty, mikä elämä!
Koska hän oli se, joka määräsi
Koska hän oli ja tulee aina olemaan Super Sara.
Super Sara, Super Sara
Koska hän oli Ja tulee aina olemaan
Super Sara.
OSA 1 PAISTETUT MUNAT
Sara. Miltä tuntuu olla elävä legenda -
ja kaunis nainen ja sitten muuttua valehtelevaksi pelleksi?
Ei, ei. -Kyllä, valehtelija!
Sara Montielin viimeiset vuodet olivat hyvin surullisia.
Erittäin surullisia Saralle itselleen.
Saralla oli rohkeutta lähteä ihmisten ilmoille ilman meikkiä. Ei hätää.
Älä käytä läpinäkyviä vaatteita. Sinulla on jenkkakahvat. Kamala näky.
2000-luvulla media oli lakannut olemasta kiltti -
ja muuttui liian aggressiiviseksi.
Heidän kunnioituksensa häntä kohtaan oli täysin kadonnut.
Parasta on pysyä sisällä -
eikä mennä hölmöilemään yökerhoihin.
Häissä Saran peruukki oli kiinnitetty tarralla.
Hänen on alettava kunnioittamaan itseään.
Sara joutui seksismin kohteeksi ja häntä syrjittiin myös iän takia.
Ettekö huomaa, että yleisö ei näe teitä enää samoin kuin ennen?
Sopiva muistokirjoitus tähdelle loppuvaiheessaan. Ennen kuolemaa.
Tämä legendan huono kohtelu -
oli epämiellyttävää ja kohtuutonta.
Halusivatko he lyödä toisten itsetunnon maahan -
vai puhua mielenterveydestä?
Jos hän olisi ollut vähänkään heikko, hän olisi murtunut.
Onko se totta vai tarua?
Hävettää, etten lyönyt nyrkkiä pöytään ja sanonut: "Nyt riittää."
Olen itkenyt niin paljon. Ja pitänyt kaiken sisälläni.
Hän ei tappanut eikä satuttanut ketään.
Se oli hänen elämänsä.
Miten naisen, joka on ollut legenda, pitäisi toimia vanhetessaan?
Haluammeko, että hän katoaa?
Espanjassa tuhoamisen ilo on olemassa ja sitä harjoitetaan.
Sara on menettänyt järkensä.
Hän on kadottanut otteen todellisuudesta.
Se näytti ihmisille vääristyneen kuvan Sara Montielista -
viime vuosilta. Sillä ei ollut mitään tekemistä vanhan Saran kanssa.
En ole kuka tahansa, olen Sara Montiel. Vein Espanjan maailmalle.
Elokuviani ei julkaistu vain Valladolidissa ja Palenciassa.
Niitä on näytetty ympäri maailmaa!
Tuntuu kuin vasta eilen olisin ollut 15. Ja nyt olen 16.
Peili ei valehtele.
Voit lahjoa ministerin, tuomarin tai poliitikon,
mutta et peiliä. Peili kertoo totuuden -
ja vain harva meistä puhuu sen kanssa kahden kesken.
Olen juuri saapunut ulkomailta. Tulin suoraan Hollywoodista.
Ihmiset eivät voi unohtaa, että Sara Montiel -
oli ensimmäinen espanjalainen elokuvatähti Hollywoodissa.
SARITA MONTIEL HOLLYWOODISSA
Monet espanjalaiset ymmärsivät, että Sarasta voisi tulla Hollywoodin -
amerikkalainen unelma. Hän voisi olla sitä.
Hän nosti itsensä Hollywood-tähtien joukkoon.
"Olen Elizabeth Taylorin veroinen."
Minua kutsuttiin espanjalaiseksi, Espanjasta.
Sarita Espanjasta.
Sara on se, joka loikkasi Hollywoodiin.
Hän raivasi tien perässään tuleville.
Penélope Cruz, Banderas, Bardem... He ovat loistavia näyttelijöitä.
Alusta asti Hollywoodissa hän oli mukana maailmanluokan tuotannoissa.
SARA MONTIEL, VERA CRUZIN VENUS
Vera Cruzin kuvaukset olivat upeat.
Sillä oli laaja kansainvälinen levitys. Upeita näyttelijöitä...
Hän työskenteli yhdessä Gary Cooperin ja Burt Lancasterin kanssa.
Gary Cooper rakasti häntä ja kutsui häntä "Montielitoksi".
"Montielito, tule tänne minun luokseni."
Hän piti Sarasta huolta, koska tämä ei osannut englantia.
Opin englantia foneettisesti, kun kuvasin elokuvaa Vera Cruz.
Hänellä oli repliikki: "Haluatko tapella kanssani?"
Ensimmäisessä otossa hän töksäytti Gary Cooperille...
Kuvittele Gary Cooper tähän...
Harjoittelin. "Haluatko tapella?" Sanoin Garylle: "Haluatko...
"Haluatko naida kanssani?" -Hän vastasi: "Totta kai, miksi ei?"
Ensimmäinen latinalainen seksisymboli oli Sara Montiel.
Ei Sofia Vergara, ei Salma Hayek, ei Jennifer Lopez...
Hän tuli konservatiiviseen Amerikkaan säteillen aistillisuutta.
Hän oli kuin meidän Marilynimme.
Marilyn Monroe oli viettelevän provokatiivinen.
Sara Montielin ei tarvinnut. Kaaduit selällesi pelkästä katsomisesta.
Suuri naisnäyttelijöiden ohjaaja George Cukor. Greta Garbo...
Hän ohjasi käytännössä kaikkia suurimpia näyttelijättäriä.
Hän sanoi: "Maailman kolme kauneinta naista valkokankaalla ovat -
Liz Taylor, Ava Gardner ja Sara Montiel."
Ota mukaan vähän taustaa, okei?
Sinulla on jotain valkoista nenän oikealla puolella.
Kosteusvoidetta.
Kuvittele, olen aivan märkä.
Olen Pedro Víllora, ja minulla oli onni vuonna 1998 -
kirjoittaa Sara Montielin virallinen elämäkerta.
Työskentelin hänen kanssaan. Tutustuimme lähes kahden vuoden ajan.
Hän oli pitkään halunnut kirjoittaa muistelmansa.
Kirja kertoo, miten Antonia Abadista tuli Sara Montiel.
Sara Montielin oikea nimi on vaikea sanoa kokonaan, mutta se oli...
María Antonia Alejandra Vicenta Elpidia...
Isidora Abad Fernández.
Sara Montiel syntyi La Manchassa, Ciudad Realissa,1920-luvulla.
Hän oli Campo de Criptanasta, tuulimyllyjen kuivasta maasta.
Hän halusi näyttää, miten tyhjästä voi lähteä ja saavuttaa menestystä -
kovalla työllä.
Hän halusi menestyä ja paeta köyhyyttä.
Olla joku ja olla jotain elämässä.
Se oli hänen unelmansa pienestä tytöstä asti.
Aivan kuten Scarlett O'Hara Sara sanoi itselleen:
"En enää koskaan näe nälkää."
Hän halusi vaurautta ja asemaa,
mutta ennen kaikkea hän halusi olla todellinen tähti jo nuoresta asti.
Viiden tai kuuden vuoden iässä -
perhe lähti Campo de Criptanasta ja muutti Orihuelaan.
Olen kotoisin Orihuelasta. Kasvoin kuunnellen tarinoita Sarasta.
Luulen, että ennen siellä oli vaikea kasvaa,
jos omasi taiteellisia pyrkimyksiä,
jotka poikkesivat siitä, mihin muut siellä olivat tottuneet.
Kun olin pieni, olin aina erilainen -
enkä pitänyt samoista asioista kuin muut.
Minua kiusattiin siitä paljon.
Kun minusta tuli teini-ikäinen, kaikki tarinat, joita isoäitini -
kertoi minulle lapsena, muuttuivat kiinnostaviksi.
Aloin lukea hänestä.
Aloin kuunnella tarinoita eri tavalla.
Kerran kävelin vanhan sillan yli -
ja auto ilmestyi. Näin sen kuin hidastettuna...
Ja hän istui matkustajan paikalla.
Oikeasti? Asuiko tämä nainen täällä ja pääsi Hollywoodiin?
Kuinka hän sen teki? Se...
Saan vieläkin kylmiä väreitä, sillä se tuntui toivolta:
"Pääsen pois täältä ja voin olla oma itseni."
Hän on palannut ja selvinnyt kaikesta.
Otin sen merkkinä.
Siitä lähtien olen kantanut sitä sydämessäni ikuisesti.
Se herätti minussa voimakkaan halun lähteä maailmalle.
Mennään, tuuli vie vielä pyhimyksen ja kaiken mukanaan!
Mitä muuta se voisi viedä? -Peruukkini lentää kaupunkiin asti.
Kaikki Orihuelassa tunsivat hänet.
Hän koputti oveen, ovi avautui, hän meni ylös ja sanoi:
"Rouva, voinko laulaa saetan parvekkeellanne?"
"Kyllä, Antoñita, totta kai."
He antoivat hänelle tyynyn,
hän polvistui, ja kun Neitsyt kulki ohi, hän lauloi tälle saetan.
Katsokaa häntä
Katsokaa, miten hän tulee... En minä tiedä.
Kun hän lauloi saetaa kuoron kanssa pyhäviikolla,
häntä kuulivat eräät merkittävän mediamaailman suvun jäsenet.
"Haluatko taiteilijaksi?" "En voi muuta."
"Entä jos vanhempasi eivät anna lupaa?" "Karkaan."
"Herra Isidoro, teidän on vietävä tämä tyttö ja esiteltävä hänet."
"Missä hänet pitäisi esitellä?"
Häntä valmisteltiin kilpailuun Madridin Retiro-puistossa.
Kuuluisin kilpailu oli Bobby Deglanén.
Bobby Deglané oli erinomainen radiojuontaja.
Lauloin La morena de mi coplan. Voitin sillä kappaleella palkinnon.
Hän oli tuntematon. Hän oli käytännössä laulanut vain Retirossa,
mutta loistava valokuvaaja Gyenes ihastui häneen ja otti hänestä kuvia.
Kuvat julkaistiin Semana-lehdessä. Hän on kannessa ja näytti upealta.
Sen kannen vaikutus oli niin merkittävä,
että eräs ohjaaja sanoi: "Haluaisin hänet koekuvaukseen."
Se on hetki, jolloin voimme puhua Sara Montielin esiinmarssista.
Makaa tässä aivan hiljaa. Elämäsi on vaarassa, jos et tottele.
1940-luvun alussa hän aloitti Espanjan elokuvateollisuudessa -
hyvin pienissä rooleissa.
Se oli vaikeaa. Olin tuntematon.
Näin minä työskentelin. Elin kädestä suuhun -
yksi elokuva kerrallaan. Se oli rankkaa.
Fernando Fernán Gómez -
oli mies, joka opetti hänelle, kuinka suudellaan valkokankaalla.
En tiennyt, miten suudella kunnolla, joten tein näin...
Näytin tyhmältä. He huusivat: "Poikki." Se oli ihan naurettavaa.
Hän sanoi Saralle: "Laita huulesi näin."
Ilman häntä meillä ei ehkä olisi Sara Montielia, joka osasi suudella.
Hänellä oli hyvin läheinen suhde suureen Miguel Mihuraan.
Mihura oli yksi 1900-luvun suurimmista kirjailijoista.
Hän piti vanhemmista miehistä, jotka voivat opettaa hänelle asioita.
Olin platonisesti rakastunut häneen. -Mihura ei halunnut naimisiin.
Kuvittelisin, että ei, koska ikäero oli valtava.
Sara kertoi aina niin avoimesti, kuinka rakastunut hän oli -
tähän älykkääseen mieheen. Hän kuvaili sitä niin järkiperäisesti.
Mihura auttoi Saraa kehittymään -
älyllisesti ja taiteellisesti ja myös ihmisenä.
Hän löysi rakkauden ja jopa intohimon.
Vielä alaikäisenä hän antautui Miguelille,
eikä se ollut lainkaan tavallista 1940-luvulla.
Hänellä oli suhteita kauan ennen kuin hän meni naimisiin.
Yhteiskunta oli hyvin pidättyväinen, sulkeutunut ja konservatiivinen.
Hän ei pelännyt mielipiteitä.
Vihaan sinua, koska uskot Jeesukseen ja minä profeettaan.
Sinä olet Isabelin tytär ja minä kuningas Zagalin tytär.
Siihen aikaan Sara ei ollut tunnettu.
Hän oli toisen luokan näyttelijä. Kukaan ei tiennyt häntä.
Vereni on yhtä jaloa. -Hiljaa!
Häntä turhautti, ettei hän saanut tunnustusta.
Hän oli hyvin nuori, mutta erittäin kunnianhimoinen.
Hän halusi tappaa minut!
Koska hänet jätettiin Espanjassa huomiotta, Miguel Mihura suositteli,
että hän lähtisi ulkomaille.
"Jäisinkö sivuosanäyttelijäksi?"
"Antonia, tämä paikka on sinulle liian pieni."
Meksikon elokuvateollisuus -
oli espanjankielisen maailman edistynein 1950-luvulla.
Siellä oli Hollywoodin kaltainen tähtijärjestelmä,
ja siinä oli valtavan vahvoja ja vaikutusvaltaisia naisia.
Meksikossa hänet esiteltiin nuorena espanjalaisena tähtenä.
Hän ei ollut Espanjassa läheskään tähtitasolla.
Pian hän hurmasi yleisön ja nousi ykköseksi.
SARITA MONTIEL KAUNIS, LAHJAKAS JA TULINEN
Olen Meksikosta, ja Sara oli siellä erittäin merkittävä.
Hän pääsi työskentelemään suurimpien näyttelijöiden ja ohjaajien kanssa -
ja hän lauloi monissa elokuvissa.
Se on hänen uransa taiteellisesti kiinnostavin osa,
koska siinä hän tutki näyttelemisen eri puolia.
Meksiko oli espanjalaisille tuon ajan älymystön paratiisi.
Buñuel, León Felipe ja koko joukko maanpakolaisia oli siellä.
Tapasin upeita ihmisiä.
Mistä tämä tyttö tuli? Kuka toi hänet tänne?
Miten hän vain ilmestyi ja asettui aloilleen niin nopeasti?
Hän meni Café Parísiin, jossa espanjalaiset älyköt tapasivat,
ja huhutaan, että hän oli Francon Espanjan vakooja.
Hän tapasi León Felipen sekä monia muita, kuten Juan Plazan.
Menin melkein naimisiin Espanjan kommunistipuolueen johtajan kanssa.
Hän oli kotoisin Murciasta ja oli maanpaossa Meksikossa.
Juan Plaza rakastui päätä pahkaa, ja suhde oli hyvin myrskyisä.
Useat tuon ajan lausunnot kuvaavat suhdetta toksiseksi.
Se oli vahva suhde, mutta myös melko myrskyisä.
Hän kertoi minulle asioita Plazasta, joita en voi toistaa.
Jotain tapahtui, mistä hän ei pitänyt, ja hän päätti lopettaa sen.
Mutta siinä oli jotain.
Heillä oli tytär, joka syntyi kaksi kuukautta etuajassa ja kuolleena.
Hänen sielunsa oli aina täynnä voimaa. Hän oli aina vahva.
Hän on syntynyt sellaiseksi. Sitä joko on tai ei ole.
Hän tiesi tarkalleen, missä oli koko ajan.
Hänen ammattiuransa teki hänestä jotain erityistä.
Saran elämä on täynnä legendoja.
Hollywoodiin hän pääsi Piel Canelan ansiosta.
Se oli kertomus hyvin köyhästä kuubalaisesta tytöstä.
Rotat söivät hänen kasvojaan, kun hän oli pieni tyttö.
Jotkut sanovat, että Warner Bros. huomasi hänet Piel Canelan ansiosta.
Toiset sanovat, että Gary Cooperin tytär näki hänet Piel Canelassa -
ja suositteli häntä Vera Cruziin.
Sara nousi suureksi idoliksi Meksikossa.
Seuraava looginen askel oli lähteä Hollywoodiin.
Hollywoodin polttoaineena ovat lahjakkuus ja kauneus.
Hänen suhteensa Anthony Manniin alkoi ammatillisesti.
Tein koekuvauksia Serenadia varten.
Pidin hänestä ohjaajana. Ihailin häntä.
Minusta hän on yksi elokuvahistorian suurimmista ohjaajista.
Hänellä on henkeäsalpaavia lännenelokuvia.
Mann ei voinut vastustaa hänen kauneuttaan ja persoonallisuuttaan.
Mann oli vanhempi ja eroamassa vaimostaan.
Romanssimme kesti hieman yli vuoden, sillä menimme naimisiin vuonna 1957.
Ei ollut yleistä, että espanjalainen nainen nai jonkun Hollywoodista.
Hän oli 29 vuotta vanhempi kuin minä. Mutta hän oli ihana mies,
yksi harvoista ihanista miehistä, joita olen tavannut.
Missä on Sara Montielin talo Hollywoodissa?
Se oli saman kadun varrella kuin Audrey Hepburnin, Joan Collinsin...
Kaikki asuivat samalla kadulla.
Mieheni tuli luokseni ja sanoi: "Rakas, tule tänne."
"Aion esitellä sinut Greta Garbolle."
Melkein kaaduin selälleni.
Hän tapasi kaikki. James Deanin, Elizabeth Taylorin, Joan Fontainen...
Toisin sanoen hän tunsi Hollywoodin tähdet.
Hänen muistelmissaan on kuva Alfred Hitchcockista,
johon hän kirjoitti: "Ihailijani Alfred Hitchcockin kanssa."
Se on tajunnanräjäyttävää.
Minulle sattui jotain tosi hauskaa Marlon Brandon kanssa Hollywoodissa.
Emme voi puhua Sarasta Hollywoodissa -
mainitsematta munia, jotka hän paistoi Brandolle.
Voimme melkein haistaa ne, kun puhumme siitä.
"Tule tänne, niin teen sinulle munia La Manchan tapaan.
Se on kotiseutuni."
Eräänä aamuna kello 7 -
taloudenhoitajani tuli ja sanoi: "Neiti, Marlon Brando on keittiössä."
"Miten hassua, miksi?"
"Käske häntä tulemaan syömään munia." Tein hänelle rapeareunaisia munia...
Ja valkosipulinkynsiä. Ne ovat herkullisia.
Brandon on täytynyt olla humalassa: "Sara tekee minulle munia."
Olen maistanut Sara Montielin rapeareunaisia munia.
Paistettuja munia. Tosi herkullista.
Kysymys on sama kaikille teille: "Oletteko koskaan nähneet ufoa?"
Rosalía Dans, näyttelijä. -En.
Don Carlos García Rodrigo, lentäjä. -En ole koskaan nähnyt sellaista.
Sara Montiel. -Olen nähnyt enkä ole nähnyt.
Saran elämä oli kuin suoraan elokuvasta.
Jos se ei tapahtunut oikeasti, hän teki siitä elokuvan.
Saran tarinoista voisi melkein tehdä fiktiosarjan.
Erittäin tärkeä on James Deanin juttu.
Hän oli Warner Brosin studioilla:
"Sara, Sara, uusi autoni on juuri saapunut.
Tule, mennään ajelulle."
"Mutta Jimmy, minulla on juuri nyt kuvaukset kesken."
Ennen tarinan loppua Sara piti pitkän tauon...
"Samana iltapäivänä saimme kauhean uutisen,
että Dean oli kuollut kolarissa uudella autollaan."
Sara todisti historiallista hetkeä, James Deanin kuolemaa.
Jos olisin ollut siinä autossa, olisin luultavasti kuollut.
JAMES DEAN ETSI KUOLEMAA JA LÖYSI SEN
Suosikkitarinani on Boris Izaguirren kertoma. Siinä naurattaa valtavasti.
Saralla, rouva Mannilla,
oli upea talo Beverly Hillsissä. Talossa oli uskomaton portaikko.
Sara kuuli naisen laulavan, ja naisella oli upea ääni.
Portaiden alapäässä nainen moppasi portaita.
Hänellä oli hyvin erottuva nenä. Sara kysyi häneltä:
"Mikä laulu tuo on?"
Nainen vastasi: "People."
"Mikä sinun nimesi on?"
Hän vastasi: "Barbra. Barbra Streisand."
Se oli Barbra Streisand.
Kone lähtee liikkeelle...
Se on nousukiidossa, kiitotie päättyy ja meri siintää,
ja kone menee...
Lempitarinoitani ovat ne, jotka liittyvät lentämiseen.
Jostain syystä hän oli kiintynyt lentokonetarinoihin.
Se syöksyi Karibianmereen.
Hän onnistui rikkomaan ikkunan ja pääsi ulos kurluttaen.
Ja ne rikotaan...
Mutta ne olivat tosi pieniä, Sara. -Ei, ei, ei... Ne olivat isoja.
Kenelläkään ei ole sisua vastustaa tuota naista,
vaikka tietäisit, että tarinassa ei ole järkeä.
Meidän piti uida ulos koneesta veden alla.
Haastattelija hämmästyi ja sanoi:
"Et osannut uida. Miten sinä teit sen?"
Sara vastasi kuin todellinen diiva.
Opin, koska halusin elää.
Sanoin: "Sinun täytyy uida pinnalle."
Hän motivoi itseään.
Itsemarkkinoinnin lisäksi hän valmensi itseään.
"Antonia, sinun täytyy päästä ulos." Ja hän ui.
Uskon kaikki tarinat. Ne eivät... Mutta uskon, että ne ovat totta.
Sara Montiel oli tärkeässä tapahtumassa Washingtonissa.
Paluulennolla hän huomasi, että Jacqueline Kennedy -
istui ikkunapaikalla hänen vieressään, kun kone nousi ilmaan.
Oli valtava myrsky. Kone alkoi heilua -
ja se tuntui kuin katastrofielokuvalta.
Myrskyn keskellä -
rouva Kennedyn puoleinen ikkuna räjähti ja särkyi sirpaleiksi.
Sara sanoi: "Älä huoli, Jackie."
Hän tarttui käsilaukkuunsa, heitti sen kohti ikkunaa ja tukki sen.
Älä viitsi. Se oli mielikuvitusta.
Hänellä oli munasarjaa tehdä se. Hän oli Super Sara!
Puhun totta enkä mitään muuta.
Asiat eivät aina täsmää, mutta se on hänen tarinoidensa taika.
Jotkut sanovat, että tarinoissa oli paljon fantasiaa,
mutta ne olivat mahdollisia.
Hän oli kuvissa vieressään Hitchcock, Elizabeth Taylor, Dalí, James Dean...
Sitä ei voi kiistää.
Ketä kiinnostaa, ovatko jutut lähes totta vai pelkkää fantasiaa?
Sara on fantasiaa.
Hän esitteli uskomattoman mielikuvituksensa yleisölle.
Pitäisikö meidän pyytää todisteita? Ei tämä ole CSI, vaan Sara Montiel.
Hän vaikutti vahvalta, mutta sisimmässään hän oli hauras.
Luulen, että se myös selittää hänen vilkasta mielikuvitustaan.
Hän rakensi itselleen suojakuoren, ja todellinen Antonia oli turvassa.
Fiktion luominen muille oli myös hänen tapansa suojella itseään.
Kun hän oli Anthony Mannin kanssa, hän kaipasi äitiyttä.
Hän menetti lapsensa, ja se oli traumaattinen hetki.
Se satutti häntä syvästi.
Hän kuoli.
Kaaduin portaita alas, ja hän kuoli sisälläni.
Hän sai keskenmenon, kun putosi portaita alas -
kotonaan ollessaan naimisissa Anthony Mannin kanssa.
Hän kärsi sen jälkeen valtavasti. Se jätti häneen syvän jäljen.
Sara on erittäin älykäs nainen,
joka aina tietää, mitä tehdä.
En tiedä, tekeekö hän sen tietoisesti,
mutta varmasti ainakin pelottomasti.
Älä katso taaksesi. On mentävä eteenpäin, katsottava tulevaisuuteen,
sopeuduttava nykyhetkeen, jossa elämme.
Oltuaan viisi vuotta poissa Espanjasta -
hän sai tarjouksen Juan de Orduñalta näytelmän pääosasta.
Elokuva oli El último cuplé.
Muistoksi niille naisille,
jotka joskus pystyivät liikuttamaan meitä lyhyen taian avulla...
Mann sanoi: "Siitä tulee katastrofi. Etkö näe, ettei rahaa ole?"
Hänen mielestään se oli vanhentunut ja vanhanaikainen elokuva.
Tiesitkö, että esiinnyn täällä? -En, tulimme sattumalta.
"Olen palannut kotiin. Se on hieman nuhjuisempi ja pienempi. Sopeudun."
Sanoin hänelle: "Juan, haluan laulaa."
Hän vastasi: "Laulaminen voi olla vaikeaa, mutta tarina on sinulle."
He eivät luottaneet hänen laulutaitoihinsa.
Yhtäkkiä hän sai kiireellisen puhelun.
"Mitä haluat?"
"Tule studioon nyt ja äänitä laulut El último cupléen."
Alkuperäinen laulaja halusi lisää rahaa eikä tullut.
Menin suoraan studioon. Se oli juuri sitä, mitä halusin.
Hän pyysi maestroa laskemaan sävelkorkeutta puolisävelen.
"Alentakaa äänenkorkeuttani. En halua laulaa niin korkealta."
Hän oli juhlinut, joten hänen äänensä ei ollut parhaimmillaan.
"Jos menemme alemmaksi, päädymme pianon alle."
"Sitten laulamme pianon alla. Tarvitsen oikean sävyn äänelleni."
Siihen aikaan monet kappaleet laulettiin karhealla äänellä.
Hän saapui ja esitteli viettelevän äänensä.
Tupakointi on suuri nautinto
Aistillinen
Tupakoiden odotan Rakastamaani miestä
Miljoonat ihmiset ovat laulaneet tämän laulun.
Se on sensuaalisuuden symboli.
Tuollaista aistillisuutta ja näyttelemistä ei oltu aiemmin nähty.
On vaikuttavampaa nähdä Sara Montielin ilme,
kun hän nauttii S-kirjaimistaan kuin kuunnella Mariah Careyn huutoa.
Ei pidetty sopivana, että naiset lauloivat noin.
Sara löysi paikkansa ja teki siitä omansa.
Äitini oli suuri fani. "Sara laulaa noin, koska hänellä ei ole ääntä."
Ei, äiti, hän laulaa noin, koska hänellä on luonnetta.
Kun katson silmiisi Ne janoavat nautintoa
Hän ei pitänyt sitä hyvänä elokuvana -
eikä ajatellut palaavansa Hollywoodiin.
Kukaan ei voinut aavistaa, mitä oli tulossa.
Sain elokuvan valmiiksi ja lähdin Los Angelesiin, missä asuin.
Elokuvan ensi-ilta oli 6. toukokuuta 1957.
Sain sähkeen Espanjasta.
"Sara, jotain uskomatonta on tapahtunut. Tule heti."
He kertoivat hänelle, että siellä oli pitkät jonot.
Jo iltapäivällä elokuvan nähneet ihmiset -
jonottivat saadakseen liput samalle illalle.
Liput myytiin kuin kyseessä olisi ollut Madonnan konsertti.
Ne myytiin uudelleen Gran Víalla ja Callaon aukiolla.
Se oli luultavasti suurin nousu espanjalaisen elokuvan historiassa.
Ensimmäinen, joka pysäytti koko maan.
Ihmiset rikkoivat ikkunoita Gran Víalla.
Tämä vain lisäsi elokuvan suosiota.
Näin syntyi elokuvan hälinä, sekasorto ja menestys.
Voiko sen enää kokea uudelleen? -Ei, Maria, on liian myöhäistä.
Juan, elät taiteilijoiden keskellä, muttet tunne olevasi kuten he.
Olemme kuin liekki, jota täytyy ruokkia.
Hollywoodissa hän näki, kuinka pitkälle voisi edetä.
Oli vaikeaa näytellä latinoa tai alkuperäiskansan jäsentä.
Hän ei aina halunnut stereotyyppisiä rooleja, joita hänelle tarjottiin.
Sen elokuvan vuoksi hän palasi hetkeksi Espanjaan.
Uskon, että hänellä oli ikävä kotimaataan.
Osta tämä kukkakimppu minulta Osta tämä kukkakimppu minulta
Napinlävessä kannettavaksi.
El último cuplé -elokuvan menestys oli odottamaton,
mutta Älä pyydä enempää vahvisti hänen asemansa.
Hänestä tuli maailmanluokan tähti. Hän pystyi valitsemaan, mitä teki.
Se oli Saran suuri läpimurto.
Teen mitä tahansa, etten enää menetä sinua.
Hänellä on luvattomia suhteita. Hän oli täynnä vahvaa aistillisuutta -
ja hän sai eliitin näyttämään erityisen huonolta.
Ilmestyä nyt tänne sen naisen kanssa. -Hän näyttää aina kotiapulaiselta.
Elokuva teki minut vieläkin kuuluisammaksi.
Älä pyydä enempää saavutti joka kolkan maailmassa. Juuri niin.
Se elokuva teki hänestä kuuluisan Espanjan ulkopuolella.
Espanjalainen elokuva menestyi odottamattomissa paikoissa.
Se oli listaykkönen Italiassa, Saksassa,
Meksikossa ja Argentiinassa. Kaikkialla.
Elokuva oli valtava menestys.
Siitä lähtien hän oli Espanjan parhaiten palkattu näyttelijä -
ja yksi maailman parhaiten palkatuista.
Sara Montiel, nimikirjoituskeräilijöiden jahtaama.
Sara Montiel oli kansallinen ikoni.
Elokuvatähti Sara Montiel -
poseeraa San Fernandon kuvataidekoulussa.
Sara Montielilla oli sama epäonni kuin monilla espanjalaisilla.
Hän joutui elämään osan elämästään diktatuurissa.
Harmaassa Espanjassa, jota ei voi kuvitella. Se oli surullinen maa.
Kaikki oli hyvin asiallista ja säädyllistä.
Sara saapui ja säteili ylivoimaista seksikkyyttä.
Sara näytti kaikille,
että Espanjassakin oli iloa, säihkettä ja värejä.
Sara Montiel oli aikaansa edellä.
Sara oli muutoksen kasvot ja moottori.
Hän oli täysin tietoinen merkityksestään Espanjassa -
ja että hänen kohtalonsa oli muuttaa sitä.
"Täällä minulla on maailma, jossa olen kiistaton kuningatar.
Toisin on Hollywoodissa."
Hän tajusi yhtäkkiä, että hän oli teollisuus -
genressä nimeltä Sara Montiel,
joka oli espanjalaisen elokuvan huipulla vuosikymmenien ajan.
Juonen keskipisteenä oli Sara Montiel.
Hänen laulunsa, hänen tuhmuutensa, hänen tapansa toimia.
Hän oli prototyyppi hahmoista,
joiden esittäminen vaati tietynlaista persoonallisuutta.
Naiset, jotka lähestyvät femme fatale -stereotyyppiä.
Pidämmekö niistä, jotka elävät jumalallista elämää? Emme.
Se on sekoitus melodraamaa, hulluutta ja surrealismia.
Yhtäkkiä eräs nunna raiskattiin -
ja sitten ei ollut muuta vaihtoehtoa. Hänestä tuli prostituoitu.
Hypimme asiasta toiseen, ja se oli mahtavaa.
Saran lähikuvat ovat legendaarisia.
Ne ovat melkein musiikkivideoita.
Sellainen otto...
Hyvin harva selviäisi sellaisesta otosta.
Se rikkoi neljännen seinän. Sara katsoi suoraan kameraan,
mikä on täysin ainutlaatuista elokuvahistoriassa.
Yksi asia, joka tapahtuu kaikissa Saran elokuvissa -
on se, että hän laulaa ja kärsii paljon.
Se on Sara Montielin genre.
Olen Sara Montiel, pidit siitä tai et. Kukaan ei voi viedä sitä minulta.
Saran elokuvat menestyivät,
vaikka niissä oli piirteitä, joita pidettiin moraalittomina,
osittain niiden tuottoisuuden ansiosta.
Ennen kaikkea poliittisessa mielessä -
Francon hallinto oli myös kiinnostunut imagon uudistamisesta -
osoittaakseen suurempaa avoimuutta ulkomaailmalle.
Sitä käytettiin jopa neuvotteluvaluuttana.
He myivät elokuvani Venäjälle -
ja vastineeksi he toivat öljyä Espanjaan.
Sara Montiel oli kuitenkin yhä musta lammas Francon aikakauden Espanjassa.
Kun monet kumartuivat, hän pysyi pystyssä.
Kun monet mukautuivat ajan moraaliin, hän kapinoi.
Francon aikana -
näyttelijöitä ja kaikenlaisia tähtiä -
pyydettiin esiintymään Francolle.
Hän kieltäytyi osallistumasta, koska Franco ei vapauttanut hänen setäänsä,
joka oli poliittinen vanki Cartagenassa.
Franco sanoi: "Hänen täytyy olla siellä syystä."
Ja Sara kieltäytyi menemästä gaalaan.
Hän kertoi kerrasta, josta ei pystynyt luistamaan.
Hän halusi tehdä jotain tuhmaa.
Franco pyysi häntä laulamaan "La Violeteran".
Sara vastasi: "Odottakaa ja katsokaa."
Hän jakoi lavalta orvokkeja.
Hän sanoi Francolle hyvin selvästi: "Ostakaa yksi, herra kenraali."
Ottakaa se, nuori herra...
Franco nousi hakemaan orvokkikimpun.
Kun Franco nousi seisomaan, kaikkien muidenkin oli noustava.
Sara teki jotain, joka ei ollut pelkästään harvinaista,
jotkut olisi vangittu sellaisesta.
Se oli hänen pieni kostonsa.
Hän oli vapain nainen, jonka tämä maa on tuottanut -
sukupolvesta, joka ei ollut vapaa.
Ei edes Franco pystynyt pysäyttämään häntä.
Nimeni on Luis Fernando Carrasco. Tapasin Saran, kun olin hyvin nuori.
Olin hänen paras ystävänsä, veljensä.
Hän soitti minulle lähes joka päivä. Hän tiesi, että olin hienotunteinen.
En koskaan paljastanut mitään.
Ensimmäinen televisiohaastatteluni on käynnissä juuri nyt.
Ne ovat niin hyviä!
Luis Fernando Carrasco ilmestyi Saran elämään -
kuin pikkuveli, jota hänellä ei koskaan ollut.
Sara ei halunnut koskaan olla yksin.
Jos hän kaipasi seuraa, lähdin mukaan.
Heidän suhteensa oli täysin inhimillinen.
Hän ei pyytänyt mitään Saralta.
Se on tärkeää. On ihanaa,
että on joku, jolta ei odota mitään -
ja jonka seurassa voi itkeä, kun siltä tuntuu.
Hänellä oli Madridissa taloja, joista kukaan ei tiennyt.
Hän pakeni välillä niihin.
Hänen äitinsä, siskontyttönsä Toñi ja minä menimme mukaan.
60- ja 70-luvut olivat ammatillisesti valtavan menestyksekkäitä,
mutta henkilökohtaisesti vaikeita.
Hän tunsi itsensä usein yksinäiseksi.
Hänellä oli syvä emotionaalinen kaipuu äitiyttä kohtaan,
ja keskenmenot vaikuttivat häneen suuresti.
ONNENI EI OLE TÄYDELLINEN, JOS EN SAA LAPSIA
EN OLE HARKINNUT ADOPTOIMISTA, HALUAN OMAN
Hän tapasi muita, joiden elämä oli vaikeaa,
mutta heillä oli lapsia ja hänellä ei.
SAIN LAPSEN JA HÄN KUOLI PIAN SYNTYMÄNSÄ JÄLKEEN
Se on ollut turhauttavaa,
koska olisin voinut elää ilman lapsia,
mutta en kestänyt heidän menettämistään.
En tiedä, ymmärrätkö minua. Menetin heidät.
SEURAAVASSA JAKSOSSA
Sara oli elämänsä vaiheessa, jossa hänen oli löydettävä joku,
joka tiesi, miten käsitellä häntä.
Kaikki kääntyivät ja tuijottivat pariskuntaa, menivät he minne vain.
Hän sanoi: "Älä kerro kenellekään."
Pidin salaisuuden, mutta hän kävi läpi helvetin.
Haluan näyttää tämän sinulle uudestaan. Se on niin ihana.
Katsos tätä. Madrid, syksy 1992.
Katso isää. Onko kamera päällä? -On.
Mutta oletko avannut sen? -Kyllä olen.
Olen aistinut ihmisten kiintymyksen Montielin sukunimeä kohtaan.
Olen ylpeästi Zeus Montiel,
Sara Montielin poika. Haluan tulla kuulluksi.