Hvem var Sara Montiel for meg?
Hun var alt.
-Universal. -Sanger.
-Skuespillerinne. Sara. Absolutt. -Sara.
-Nydelig. -Helt nydelig.
-Sara Montiel. -Absolutt Montiel.
Hun var en superheltinne, en gudinne.
Sara er vår første store internasjonale stjerne.
Kom igjen! Skynd deg, hest!
Ikon. Et perfekt ansikt.
Samfunnsengasjert. Forut for sin tid. Et skikkelig fyrverkeri. Morsom.
De har kronet meg dronningen av tyske homofile i Tyskland.
Sara er Spanias første sexsymbol. Hun var en erotisk myte.
Jeg var sju år gammel. Hun forandret livet mitt.
Hun var sensualitet og utskeielse. Hun var ren erotikk.
Hun var Sara Montiel, unik i sitt slag.
Hun var en stor influenser på den tiden. Sosiale nettverk fantes ikke.
Hun kom før filteret.
Du kan legge strømpen over kameraet for å fjerne alle rynkene.
Hun var forut for sin tid.
Hun hadde en banebrytende frihetsånd
og en evne til å knytte bånd med alle.
Hun var en av de første feministene, uten å vite det.
På den tiden var det slett ikke lett å være kvinne og fri.
-Helt fantastisk. -Ikke rør deg, Antonia. Ikke rør deg.
-Le litt. -Jeg kommer ikke til å le.
Nei, nei. Ikke rør deg.
Hun har alltid vært Antonia. Alltid.
Forholdet deres var unikt. De ga hverandre alt to mennesker
kan gi hverandre.
Dørene til hjemmet hennes sto alltid åpne for mange venner.
Selv til noen som forrådte henne.
Hun begynte å gråte som en liten jente og klemte meg.
Hun visste at hun kom til å føle seg veldig fortapt i lang tid.
Hun hadde et andre, et tredje og et fjerde liv,
som jeg tror, er det som gjør stjerner til stjerner.
Hvis du føler deg nedfor, "Saratize" og du vil ha det kjempegøy.
Hun gjorde alt for verdens beste
Men hun vekker et dypt hat
Ren misunnelse, hun ble misforstått For et liv!
Fordi det var hun som tok avgjørelsene
Fordi hun var og alltid vil være Super Sara.
Super Sara, Super Sara
For hun var og alltid vil være...
Super Sara.
DEL 1 DE STEKTE EGGENE
Sara. Hvordan føles det å ha vært en levende legende
og en vakker kvinne og så bli en latterlig klovn?
-Nei, nei. -Ja, en løgner!
Sara Montiels siste år var veldig triste.
Veldig trist for Sara.
Sara turte å vise seg offentlig uten sminke.
Ikke vær redd.
Ikke bruk gjennomsiktige klær. Du har bilringer. Det ser fælt ut.
På 2000-tallet hadde mediene sluttet å være søte
og ble i stedet overdrevent aggressive.
All respekt de hadde for henne forsvant fullstendig.
Det lureste er å låse seg inne
og unngå å dumme seg ut på nattklubber.
I bryllupet var Saras parykk festet med borrelås.
Hun må begynne med å respektere seg selv.
Sara ble både utsatt for sexisme og aldersdiskriminering.
Forstår du ikke at publikum ikke ser på deg som før?
En passende gravskrift for en døende stjerne.
Før rigor mortis.
Denne mishandlingen av en legende,
en viktig skikkelse i vår kultur, var ubehagelig og uforholdsmessig.
Hva handler det om?
Ville de ødelegge andres selvtillit eller snakke om psykisk helse?
Hvis hun hadde vært det minste svak, ville hun blitt knust.
Er det sant eller ikke?
Jeg angrer på at jeg ikke satte foten ned og sa:
"Nå er det nok."
Jeg har grått så mye. Og jeg har holdt det for meg selv.
Hun drepte ikke, fornærmet ikke, mobbet ikke.
Det var hennes liv, hennes valg.
Hvordan skal en legende oppføre seg når hun blir eldre?
Hva er det vi vil? At hun skal forsvinne?
I Spania eksisterer og praktiseres gleden ved ødeleggelse.
Sara har blitt gal.
Hun har mistet kontakten med virkeligheten.
Den viste folk et forvrengt bilde av Sara Montiel
fra de siste årene. Det hadde ingenting å gjøre med den gamle Sara.
Jeg er ikke et null.
Jeg er Sara Montiel. Jeg brakte Spania til hele verden.
Filmene mine har ikke bare blitt vist i Valladolid eller Palencia.
De har blitt vist verden over!
Det føles som om det var i går at jeg var 15, og nå er jeg 16.
Speilet lyver ikke.
Du kan bestikke en minister, en dommer, en politiker,
men ikke et speil. Et speil sier det det ser.
Og det er så få av oss som snakker med det på tomannshånd.
Jeg har nettopp kommet fra utlandet. Rett fra Hollywood.
Folk må ikke glemme at Sara Montiel
var den første spanske filmstjernen som erobret Hollywood.
SARITA MONTIEL I HOLLYWOOD
Mange i Spania forsto at Sara kunne bli noe stort i Hollywood,
den amerikanske drømmen. Hun kunne være alt.
Hun anså seg selv som en av Hollywood-stjernene.
"Jeg er på høyde med Elizabeth Taylor."
De pleide å kalle meg spanjolen, fra Spania.
Sarita fra Spania.
Sara er den som tok spranget til Hollywood.
Hun banet vei for alle som kom etter.
Penélope Cruz, Banderas, Bardem... De er gode skuespillere.
Helt fra starten i Hollywood var hun med i produksjoner i verdensklasse.
SARA MONTIEL, VENUSEN FRA VERACRUZ
Innspillingen av Veracruz var spektakulær.
Den hadde en enorm internasjonal distribusjon. Utrolige medspillere...
Hun jobbet tett med Gary Cooper og Burt Lancaster.
Gary Cooper var glad i henne. Han kalte henne "Montielito".
Han ville ha sagt: "Montielito, kom hit til meg, til meg".
Han beskyttet henne litt, fordi hun ikke kunne engelsk.
Jeg lærte engelsk fonetisk da jeg spilte inn filmen Veracruz.
Hun hadde en replikk som lød: "Vil du slåss med meg?"
På første forsøk ropte hun rett i ansiktet på Gary Cooper...
Tenk deg Gary Cooper rett her...
Jeg øvde: "Vil du slåss?" og jeg sier til Gary: "Vil du...
"Vil du knulle med meg?"
...gjøre det med meg?" Han sa: "Selvfølgelig, hvorfor ikke?"
Den første latinske bomben var Sara Montiel.
Verken Sofia Vergara, Salma Hayek eller Jennifer Lopez...
Hun kom til et konservativt Amerika og utstrålte sensualitet.
Hun var som vår egen Marilyn.
Marilyn Monroe var sensuelt provoserende.
Sara Montiel trengte ikke å være det.
Du falt bakover bare av å se på henne.
George Cukor, den store regissøren av skuespillere som Greta Garbo...
Nesten alle store skuespillerinner jobbet med ham.
Han sa: "De tre vakreste kvinnene på skjermen i verden er
Liz Taylor, Ava Gardner og Sara Montiel."
Få litt av bakgrunnen, ok?
Du har noe hvitt på høyre side av nesa di.
Fuktighetskrem.
Bare tenk deg, jeg er helt klam.
Jeg heter Pedro Víllora. I 1998 var jeg så heldig
å få skrive Sara Montiels offisielle biografi.
Jeg jobbet med og ble kjent med henne i nesten to år.
Hun hadde lenge ønsket å skrive memoarene sine.
Boken handler om hvordan Antonia Abad blir Sara Montiel.
Det er vanskelig å si hele navnet til Sara Montiel, men det var...
María Antonia Alejandra Vicenta Elpidia...
...Isidora Abad Fernández.
Sara Montiel ble født i La Mancha, Ciudad Real, på 1920-tallet.
Hun var manchega, fra Campo de Criptana,
et tørt land med vindmøller.
Hun ønsket å vise hvordan en som kom fra ingenting, oppnådde suksess
takket være hardt arbeid.
Hun ønsket å lykkes og komme seg ut av fattigdom.
Å bli noen, å bety noe i livet.
Hun hadde drømt om det siden hun var liten.
Akkurat som Scarlett O'Hara sa Sara til seg selv:
"Jeg skal aldri sulte igjen".
Hun ønsket velstand og status,
men fremfor alt drømte hun om å bli en ekte stjerne fra tidlig alder.
Da hun var fem-seks år gammel,
forlot familien Campo de Criptana og flyttet til Orihuela.
Jeg er fra Orihuela og vokste opp med å høre historiene om Sara Montiel.
Jeg tror det pleide å være et tøft sted å vokse opp
om du var annerledes eller hadde kunstneriske ambisjoner,
som var uvanlige for folk flest der.
Da jeg var liten, var jeg alltid annerledes,
og likte ikke de samme tingene som de andre
og jeg har blitt mobbet mye på grunn av det.
Da jeg ble tenåring, ble alle historiene bestemor
fortalte meg da jeg var liten interessante for meg.
Jeg begynte å lese om henne.
Jeg begynte å lytte til historiene på en annen måte.
En gang gikk jeg over den gamle broen
og en bil dukket opp. Jeg så den som i sakte film...
og hun satt i passasjersetet.
Seriøst? Bodde denne kvinnen her og kom seg til Hollywood?
Hvordan klarte hun det? Det...
Jeg får fortsatt gåsehud, fordi det var som en følelse av håp:
"Jeg kan komme meg ut herfra og være meg selv."
Hun er tilbake, og hun har overlevd alt.
Jeg tok det som et tegn.
Fra da av bar jeg den i hjertet mitt for alltid.
Det ga meg en veldig sterk impuls til å komme meg ut i verden.
Kom igjen, vinden kommer til å blåse bort helgenen og alt!
-Hva mer kan den blåse bort? -Parykken min vil havne i byen.
Alle i Orihuela visste hvem hun var.
Hun banket på en dør, de åpnet, hun gikk opp og sa:
"Frue, kan jeg synge en saeta på balkongen din?"
"Ja, Antoñita, selvfølgelig."
De ga henne en pute,
hun knelte ned, og da Jomfruen gikk forbi, sang hun en saeta for henne.
Se på henne
Se på henne komme... Jeg vet ikke.
Da hun sang saetas med et kor under den hellige uke
hørte noen personer fra en viktig familie fra medieverdenen henne.
"Vil du bli artist?" Hun sa: "Jeg må det."
"Om foreldrene dine ikke lar deg?" Hun sa: "Da rømmer jeg."
"Mr. Isidoro, du må ta denne jenta og presentere henne."
"Hvor skal jeg presentere henne?"
De forberedte henne til en konkurranse i Retiro-parken i Madrid.
Den mest berømte konkurransen var Bobby Deglanés.
Bobby Deglané var en fremragende radioprogramleder.
Jeg sang La morena de mi copla. Jeg vant prisen med den sangen.
Hun var helt ukjent, alt hun hadde gjort
var å synge på Retiro, praktisk talt,
men den geniale fotografen Gyenes elsket det.
Han tok noen bilder av henne.
Bildene dukket opp i magasinet Semana.
Hun var på forsiden og var flott.
Virkningen av forsiden var så stor
at en regissør sa: "Jeg vil gjerne prøvefilme henne."
Det var øyeblikket vi kan snakke om fødselen til Sara Montiel.
Ligg her stille og rolig. Livet ditt vil være i fare om du ikke gjør det.
Sara Montiel begynte i den spanske filmindustrien tidlig på 1940-tallet,
med svært små roller.
Det var tøft fordi jeg var et null.
Slik jobbet jeg, levde fra hånd til munn,
fant en film, så en annen. Det var vanskelig.
Senere laget hun filmer med Fernando Fernán Gómez.
Han var mannen som lærte henne å kysse på film.
Jeg visste ikke hvordan jeg skulle kysse så jeg gjorde slik...
Jeg så dum ut. De sa "kutt", for det var latterlig.
Han sa til henne: "Form leppene dine slik."
Uten ham hadde vi kanskje ikke hatt en Sara Montiel som kunne kysse.
Hun hadde et svært nært forhold til den store Miguel Mihura.
Han var en av de største forfatterne på 1900-tallet.
Hun har alltid likt eldre menn, som kunne lære henne ting.
-Jeg var platonisk forelsket i ham. -Han ville ikke gifte seg.
Jeg tror ikke han gjorde det, fordi det var en enorm aldersforskjell.
Sara snakket alltid så åpent om at hun var forelsket
i denne svært intellektuelle mannen.
Forklaringen var så rasjonell.
Han var en som hjalp henne med å utvikle
intellektuelt og kunstnerisk, men også som person.
Hun oppdaget kjærlighet og til og med lyst.
Fortsatt mindreårig, overga hun seg til Miguel
og det var slett ikke vanlig på 1940-tallet.
Hun hadde forhold lenge før hun giftet seg.
Selv om det var et veldig snerpete, lukket og konservativt samfunn,
var hun ikke redd for folks meninger.
Jeg hater deg fordi du tror på Jesus og jeg på profeten,
du er Isabels datter og jeg er datter av kong Zagal.
På den tiden var ikke Sara så kjent.
Hun var en annenrangs skuespiller, ingen visste hvem hun var.
-Mitt blod er like edelt som ditt. -Hysj!
Hun var frustrert over at hun ikke fikk anerkjennelse.
Hun var veldig ung, men svært ambisiøs.
Hun ville drepe meg!
Siden hun praktisk talt ble ignorert i Spania, anbefalte Miguel Mihura
henne å søke suksess i utlandet.
Sara sa: "Jeg, bli her som birolleinnehaver?"
"Antonia, dette stedet er for lite for deg."
Den meksikanske filmindustrien på 50-tallet var den mest avanserte
i den spansktalende verden.
Et stjernesystem som Hollywoods, men i meksikansk stil,
med enormt sterke og mektige kvinner.
Da hun kom til Mexico, ble hun presentert som en ung spansk stjerne
noe hun ikke var i Spania, ikke på det nivået.
Hun vant raskt over publikum og ble nummer én.
SARITA MONTIEL PEN, TALENTFULL OG TEMPERAMENTSFULL
Jeg er fra Mexico, og Sara var utrolig viktig der.
Hun jobbet sammen med de største skuespillerne og dyktige regissører,
og hun sang i mange av filmene.
Det er den mest interessante fasen av karrieren hennes, kunstnerisk sett,
fordi det var der hun utforsket forskjellige sider ved skuespill.
Mexico var et paradis for den spanske intelligentsiaen på den tiden.
Buñuel, León Felipe og en hel haug med eksilanter var der.
Jeg møtte noen fantastiske mennesker.
Hvor kom denne jenta fra? Hvem tok henne med hit?
Hvordan kunne hun bare komme og finne seg til rette så raskt?
Hun går til Café París, der noen av de spanske intellektuelle møtes,
og ryktet sprer seg om at hun er spion for Francos Spania.
Hun møter León Felipe og mange andre, som Juan Plaza.
Jeg giftet meg nesten
med lederen for det spanske kommunistpartiet i Mexico.
Han var fra Murcia og hadde gått i eksil i Mexico.
Juan Plaza ble hodestups forelsket. Det var et svært turbulent forhold.
Flere vitnesbyrd fra den tiden beskriver forholdet som giftig.
Det var et sterkt forhold, men også ganske turbulent.
Hun sa ting om Juan Plaza som jeg ikke kan si videre.
Noe skjedde som hun ikke likte, så hun valgte å avslutte det.
Men det var noe der.
Datteren deres ble født to måneder for tidlig og var dødfødt.
Hun hadde en sterk sjel. Hun har alltid hatt en slik styrke.
Hun ble født sånn. Enten har du det, eller ikke.
Hun visste alltid nøyaktig hvor hun befant seg.
Hennes profesjonelle karriere førte henne til å bli noe helt spesielt.
Saras liv er fullt av legender.
Hun kom seg til Hollywood takket være Piel canela.
Det var historien om en svært fattig cubansk jente.
Ansiktet hennes ble spist opp av rotter da hun var en liten jente.
Noen sier at hun ble oppdaget av Warner Bros.
takket være Piel Canelas suksess.
Andre sier at Gary Coopers datter så henne i Piel Canela
og anbefalte henne til Veracruz.
Sara ble et stort idol i Mexico.
Det neste logiske steget var å dra til Hollywood.
Hollywood er drevet av mennesker, talent og skjønnhet.
Hennes forhold til Anthony Mann begynte profesjonelt.
Jeg prøvespilte for filmen Serenade.
Jeg likte ham som regissør. Jeg beundret ham.
For meg er han en av de største regissørene i filmhistorien.
Noen av westernfilmene hans er fantastiske.
Anthony Mann kunne ikke motstå hennes skjønnhet og personlighet.
Han var eldre og i ferd med å skille seg fra kona.
Vår romanse varte litt over et år, for vi giftet oss i 1957.
En spansk kvinne giftet seg sjelden med noen fra Hollywood.
Han var 29 år eldre enn meg. Men han var en fantastisk mann,
en av de få fantastiske mennene jeg har møtt.
Hvor ligger huset til Sara Montiel i Hollywood?
Den ligger i en gate nær Audrey Hepburn, Joan Collins...
Alle bor i samme gate.
Mannen min kom bort til meg og sa: "Kjære, kom hit."
"Jeg skal presentere deg for Greta Garbo."
Jeg holdt på å falle bakover.
Hun møtte alle. James Dean, Elizabeth Taylor, Joan Fontaine...
Med andre ord, hun kjente Hollywood-stjernene.
Memoarene hennes har et bilde av Alfred Hitchcock
med teksten: "Med Alfred Hitchcock, en av mine fans."
Det er helt vilt.
Jeg opplevde noe veldig morsomt med Marlon Brando i Hollywood.
Vi kan ikke snakke om Sara i Hollywood
uten å nevne speileggene hun laget til Marlon Brando.
Vi kan nesten lukte dem når vi snakker om det.
Hun sa: "Kom over, så skal jeg lage La Mancha egg til deg."
"Fra hjemlandet mitt."
En morgen klokken 7,
kom husholdersken min og sa: "Frøken, Marlon Brando er på kjøkkenet."
"Så morsomt, hvorfor det?
Be ham komme og spise noen egg. Jeg har laget egg med sprø kanter...
Og hvitløksfedd. De er nydelige."
Han må ha vært full og sagt:
"Jeg drar til Sara, og hun lager egg til meg."
Jeg har prøvd Sara Montiels stekte egg med sprø kanter.
Stekte egg. Så godt.
Spørsmålet er det samme for dere alle: "Har du noen gang sett en UFO?"
-Rosalía Dans, skuespiller. -Nei.
-Don Carlos García Rodrigo, pilot. -Nei, aldri sett noen.
-Sara Montiel. -Jeg har og har ikke sett noen.
Saras liv var som tatt rett ut av en film.
Om det ikke virkelig skjedde, passet hun på å skape det i filmen.
Man kunne nesten lage en dramaserie med Saras historier.
En veldig viktig en er med James Dean.
Hun var i Warner Bros. studioene...
"Sara, jeg har nettopp fått den nye bilen min.
Kom igjen, la oss ta en tur."
"Men Jimmy, jeg er midt mellom to tagninger akkurat nå."
Før hun avsluttet historien, tok hun en lang pause...
"Samme ettermiddag fikk vi den forferdelige nyheten
at han hadde dødd umiddelbart etter å ha krasjet sin nye bil."
LITTLE BASTARD
Sara opplever et historisk øyeblikk, James Deans død.
Hadde jeg vært i den bilen, ville jeg nok også ha dødd.
JAMES DEAN SØKTE DØDEN OG FANT DEN
Boris Izaguirres historie er min favoritt. Den er hysterisk morsom.
Sara, i rollen som Mrs. Mann,
hadde et fantastisk hus i Beverly Hills, med en utrolig trapp.
Hun hørte en kvinne synge og hun hadde en fantastisk stemme.
Nederst i trappen vasket en dame trinnene.
Hun hadde en veldig markant nese. Sara spurte henne:
"Hebraisk, hvilken sang er det?"
Kvinnen svarte: "People".
"Hva heter du?"
Hun sa: "Barbra, Barbra Streisand".
Det var Barbra Streisand.
Flyet gjør seg klart til avgang...
Det er i ferd med å ta av, rullebanen ender og havet dukker opp,
og flyet går...
Mine favoritthistorier er de som har med flyreiser å gjøre.
Av en eller annen grunn var hun fiksert på flyhistorier.
Det styrtet i Det karibiske hav.
Hun klarte å knuse vinduet og kom seg ut mens hun sa "blubb, blubb".
Og de knuser dem med en...
-Men de er jo veldig små, Sara. -Nei, nei. De var store.
Ingen tør å motsi den dama
selv når du vet at historien ikke gir mening.
Vi måtte svømme ut av flyet under vann.
Intervjueren ble lamslått og sa:
"Du kunne ikke svømme. Hvordan klarte du det?"
Sara svarer som en ekte diva.
Jeg lærte det på grunn av min livsvilje.
Jeg sa: "Du må svømme til overflaten."
Hun motiverer seg selv.
Hun drev med både selvmarkedsføring og selvcoaching.
"Antonia, du må komme deg ut." Og hun svømmer ut.
Jeg tror på alle historiene. Det gjør ikke de... Men jeg tror de er sanne.
Sara Montiel er på et viktig arrangement i Washington
og på flyet tilbake innser hun at Jacqueline Kennedy
sitter i vindussetet ved siden av henne, og flyet tar av.
Det er en voldsom storm. Flyet begynner å vingle
og det føles som en katastrofefilm.
Midt i stormen
eksploderer vinduet på Mrs. Kennedys side og knuses.
Sara sier: "Ikke bekymre deg, Jackie."
Hun tar håndvesken sin og kaster den mot vinduet for å blokkere det.
Kom igjen. Det var jo bare fantasi.
Med et par eggstokker fordi hun var Super Sara!
Jeg sier sannheten, og ingenting annet enn sannheten.
Ting henger ikke alltid sammen, men det er magien i historiene hennes.
Noen sier at det var mye fantasi i historiene,
men de var troverdige fordi de var mulige.
Hun har bilder med Alfred Hitchcock, Elizabeth Taylor, Dalí, James Dean...
Du kan ikke motbevise det.
Hvem bryr seg om de er 99 prosent sanne, eller ren fantasi?
Sara er fantasi.
Hun brakte den utrolige fantasien til publikum.
Skal vi be om bevis? Det er ikke CSI. Det er Sara Montiel.
Hun virket sterk, men innerst inne var hun sårbar.
Jeg tror det også forklarer hennes livlige fantasi.
Hun bygde et skall rundt seg selv, og den ekte Antonia ble beskyttet.
Å skape den fiksjonen for andre var også en måte å beskytte seg på.
Da hun var sammen med Anthony Mann, lengtet hun etter å bli mor.
Hun mistet barnet sitt, og det var et traumatisk øyeblikk.
Det såret henne dypt.
Han er død.
Jeg falt ned trappene og han døde inni meg.
Etter spontanaborten, da hun falt ned trappen
i hjemmet sitt under ekteskapet med Anthony Mann,
led hun forferdelig. Det satte dype spor i henne.
Sara er en veldig smart kvinne
som alltid vet hva hun trenger å gjøre.
Jeg vet ikke om hun gjør det bevisst,
men hun gjør det uten frykt.
Ikke se deg tilbake. Du må bevege deg fremover, se mot fremtiden
og tilpasse deg øyeblikket vi lever i.
Etter fem år borte fra Spania
fikk hun et tilbud fra Juan de Orduña om å spille hovedrollen i en film.
Filmen het El último cuplé.
Til minne om de kvinnene
som en gang rørte oss med cupléens korte magi...
Mann sa: "Det blir en katastrofe. Det er jo ingen penger."
Han synes det er en utdatert film, at cupléen var gammeldags.
-Visste dere at jeg skal opptre her? -Nei, vi kom hit tilfeldig.
"Jeg er hjemme igjen, litt mer slitt og mindre. Jeg skal tilpasse meg."
Jeg sa til ham: "Juan, jeg vil synge."
Han sa: "Å synge blir vanskelig, men historien er skrevet for deg."
De nektet henne å synge fordi de tvilte på sangferdighetene hennes.
Plutselig får hun en hasteoppringning.
"Hva er det du vil?"
"Kom til studio nå og spill inn sangene til El último cuplé".
Den opprinnelige sangeren vil ha mer penger og kommer ikke.
Jeg dro rett til studioet. Det var akkurat det jeg ønsket.
Hun ber maestroen: "Kan du senke tonehøyden en halvtone?"
"Vær så snill, senk tonehøyden min. Jeg vil ikke synge så høyt."
Hun hadde vært ute og festet, så stemmen hennes var ikke på topp.
Han sa: "Går vi lavere, havner vi under pianoet."
"Da synger vi under pianoet.
Jeg trenger den rette tonen for stemmen min."
På den tiden ble mange sanger sunget med raspete stemme.
Hun kommer inn og introduserer en sensuell stemme.
Røyking er en stor glede
Sensuell
Med en sigarett i hånden venter jeg på mannen jeg elsker
Sangen har blitt sunget av millioner av folk.
Det symboliserer sensualitet.
Sensualiteten og væremåten hennes var noe nytt her.
Det mest imponerende er blikket til Sara Montiel
og hvordan hun nyter S-ene sine, enn å høre Mariah Carey skrike.
Det ble ikke sett på som passende for kvinner å synge slik.
Sara fant sin plass og gjorde den til sin egen.
Moren min var en stor fan. Hun sa alltid:
"Hun synger slik fordi hun ikke har stemme."
Nei, hun synger slik fordi hun har masse karakter.
...når jeg ser øynene dine, tørster etter nytelse
Hun syntes ikke det var en god film,
og ville gjenoppta Hollywood-karrieren sin.
Ingen kunne ha forutsett det som skulle skje.
Jeg fullførte filmen og dro til Los Angeles, hvor jeg bodde.
Premieren på El último cuplé var 6. mai 1957.
De sendte meg et telegram fra Spania.
"Sara, noe enormt har skjedd. Kom straks."
De fortalte henne at det var lange køer.
Folk som hadde sett den på ettermiddagen
sto i kø for å få billetter til samme kveld.
Billettene solgte som på en Madonna-konsert.
De ble solgt videre på Gran Vía og Callao-plassen.
Det var nok spansk filmhistories største oppblomstring.
Den første som fikk et land til å stoppe opp.
Folk knuste vinduer på Gran Vía, og alt dette ble utnyttet
og bidro til filmens popularitet.
Det var slik oppstyret, kaoset, suksessen,
boomen av El último cuplé utviklet seg.
-Kan det gjenoppleves? -Nei, Maria, det er for sent.
Juan, du bor blant kunstnere, men du kan ikke føle deg som dem.
Vi er som en flamme som må mates for ikke å slukne.
I Hollywood så hun hvor langt hun kunne gå.
Å spille latinamerikaner, indianer... De rollene var vanskelige.
Hun ønsket ikke alltid å spille stereotyper,
men det var det hun fikk.
På grunn av den filmen, vendte hun tilbake til Spania for en stund.
Jeg tror hun virkelig savnet hjemlandet.
Kjøp denne buketten av meg Kjøp denne buketten av meg
Til å ha i knapphullet ditt
Suksessen til El último cuplé var uventet,
men suksessen til La violetera bekrefter gjennombruddet.
Hun blir en stjerne i verdensklasse og kan velge hva hun vil gjøre.
Det var Saras store gjennombrudd.
Jeg gjør hva som helst for å aldri miste deg igjen.
Hun har hemmelige kjærlighetsforhold, hun har en levende sensualitet
og hun får også eliten til å fremstå i et ganske dårlig lys.
Å komme hit med den kvinnen.
Hun vil alltid se ut som en hushjelp.
La Violetera gjorde meg enda mer kjent.
La Violetera nådde alle verdenshjørner. Ja, det stemmer.
La Violetera gjorde henne kjent utenfor Spania.
Den ble en suksess på uventede steder for spansk film.
Den var nummer én i Italia, Tyskland,
Mexico, Argentina, og over hele verden.
Det var en stor sensasjon, La Violetera.
Fra da av var hun den best betalte skuespilleren i Spania,
og en av de best betalte i verden.
Sara Montiel, jaget av autografsamlere.
Sara Montiel var en nasjonalskatt.
Filmstjernen Sara Montiel poserer
på San Fernando-skolen for kunst i Madrid.
Sara Montiel hadde den uflaksen som så mange spanjoler hadde
med å leve en del av livet under et diktatur.
Det grå Spania, du aner ikke hvordan det var.
Det var et trist land.
Alt var veldig ordentlig og snerpete.
Sara ankom og strålte av ren erotikk.
Sara viste alle
at Spania også hadde glede, glitter og farger.
Sara Montiel var forut for sin tid.
Sara var ansiktet og drivkraften bak forandringen.
Hun var fullstendig klar over sin betydning i Spania
og at hun var forutbestemt til å forandre landet.
"Her har jeg en verden hvor jeg
er den ubestridte dronningen, og i Hollywood er jeg ikke det."
Hun innså plutselig at hun var en industri
innen en sjanger kalt Sara Montiel
og at hun var det selveste symbolet på spansk underholdning.
Historien var Sara Montiel.
Sangene hennes, frekkheten, hennes måte å gjøre ting på.
Hun var en prototyp på karakterer
som krevde en viss personlighet for å spille dem...
Kvinner som ligger nær femme fatale-stereotypen.
Liker vi de som lever et gudfryktig liv? Nei, vi liker de andre.
Det er en blanding av melodrama, galskap og surrealisme.
Plutselig ble en nonne voldtatt
og da var det ikke noe annet valg, hun ble prostituert.
Vi hoppet fra det ene til det andre, og det var utrolig.
Sara Montiels nærbilder er legendariske.
De er nesten som musikkvideoer.
Det bildet...
Veldig få mennesker kunne klare det.
Hun brøt den fjerde veggen. Sara så rett inn i kameraet,
og det er noe helt unikt i filmhistorien.
En ting som skjer i alle Sara Montiels filmer
er at hun synger og lider mye.
Det er Sara Montiel-sjangeren.
Jeg er Sara Montiel, enten du liker det eller ei.
Ingen kan ta det fra meg.
Saras filmer var vellykkede,
selv om de inneholdt aspekter som ble ansett som umoralske,
delvis på grunn av lønnsomheten.
Fremfor alt, i en politisk sammenheng,
var Francos regime òg interessert i denne fornyelsen av imaget
for å vise mer åpenhet overfor omverdenen.
Den ble òg brukt i forhandlinger med andre land.
De solgte filmene mine til Russland
og i bytte skulle de frakte olje til Spania.
Sara Montiel var imidlertid fortsatt et utskudd i det frankistiske Spania.
Da mange bøyde seg, sto hun rakrygget.
Da mange aksepterte tidens moral, gjorde hun opprør.
Under Francos styre ble
skuespillere, skuespillerinner og alle slags stjerner
bedt om å opptre for Franco.
Hun nektet å delta fordi Franco sa nei til å løslate onkelen hennes
som satt fengslet i Cartagena av politiske grunner.
Franco sa: "Han må være der av en god grunn"
og Sara nektet å gå på gallaen.
Hun fortalte meg at det var en gang da hun ikke kunne unnslippe det.
Hun hadde lyst til å gjøre noe rampete.
Franco ba henne synge "La Violetera"
og hun sa: "Vel, vent og se".
Fra scenen delte hun ut fioler.
Hun sa helt klart til Franco: "Kjøp en fra meg, Deres fortreffelighet."
Vær så god, unge herre...
Franco reiste seg for å hente fiolbuketten.
Da Franco reiste seg, måtte alle reise seg.
Hun gjorde noe som ikke bare var uvanlig,
men som noen til og med ble fengslet for å gjøre.
Det var hennes lille hevn.
Hun var den frieste kvinnen dette landet har frembrakt
fra en generasjon som ikke var fri.
Ikke engang Franco kunne stoppe henne.
Jeg heter Luis Fernando Carrasco. Jeg møtte Sara da jeg var veldig ung.
Jeg var hennes beste venn, hennes bror.
Hun ringte meg nesten hver dag. Hun visste at jeg var diskret.
Jeg avslørte aldri noe...
Mitt første TV-intervju er akkurat nå.
De er så gode!
Luis Fernando Carrasco dukker opp i Saras liv
som lillebroren hun aldri har hatt.
Sara kunne aldri være alene.
Om hun trengte selskap, ble jeg med henne.
Forholdet deres var rent menneskelig.
Han ba aldri om noe fra henne.
Det er det som er viktig. Det er utrolig å ha noen
du ikke forventer noe av,
og som du kan gråte med når du trenger det.
Hun hadde hus i Madrid som ingen visste om.
Hun søkte tilflukt der og ble der i ti dager.
Moren hennes, niesen Toñi og jeg skulle dra dit. Det var alt.
60- og 70-tallet var veldig suksessrike karrieremessig,
men vanskelige for henne personlig.
Hun følte seg ofte ensom.
Hun bar på en dyp lengsel etter å bli mor
og spontanabortene påvirket henne sterkt.
MIN LYKKE BLIR IKKE FULLSTENDIG OM JEG IKKE FÅR BARN
JEG VIL IKKE ADOPTERE BARN FORDI JEG SKAL HA ETT SELV
Hun så andre som hadde vanskelige liv
men de hadde barn, og det hadde ikke hun.
JEG FIKK ET BARN, OG HAN DØDE KORT TID ETTER FØDSELEN
Det har vært frustrerende,
for jeg kunne ha levd uten å få barn,
men ikke med å miste dem.
Jeg vet ikke om du skjønner meg. Jeg mistet dem.
I NESTE EPISODE
Sara var på et punkt i livet hvor hun trengte å finne noen
som visste hvordan de skulle takle henne.
Alle snudde seg og stirret på paret, uansett hvor de gikk.
Hun sa: "Vær så snill, ikke si det til noen."
Jeg holdt på hemmeligheten, men hun gikk gjennom et helvete.
Jeg vil vise deg dette igjen. Det er så nydelig.
Se der. Madrid, høsten 1992.
-Se på pappa. Filmer du? -Ja.
-Men har du åpnet den? -Ja, det har jeg.
Jeg har kjent andres forkjærlighet for familienavnet Montiel.
Jeg er stolt av å si
at jeg er Zeus Montiel, Saras sønn, og jeg vil bli hørt.