Cine a fost Sara Montiel pentru mine ?
Ea a fost totul.
-Cântăreaţă. -Actriţă.
Sara. Pur şi simplu Sara.
-Superbă. -Absolut superbă.
-Sara Montiel. -Doar Montiel.
Era o supereroină, o zeiţă.
Sara este prima noastră mare vedetă internaţională.
Dii, căluţule !
Emblematică. Chipul perfect.
Implicată social, pionieră, o forţă a naturii, amuzantă...
M-au încoronat regina comunităţii gay din Germania.
Sara este primul sex-simbol al Spaniei. A fost un mit erotic.
Aveam şapte ani. Mi-a schimbat viaţa.
Reprezenta senzualitate, exces, era întruchiparea erotismului.
Era Sara Montiel. Unică.
A fost un mare influencer al vremii, iar reţelele sociale nici nu existau.
Ea a folosit primele filtre.
Pui un ciorap pe camera foto pentru a estompa toate ridurile.
Era cu mult înaintea vremurilor.
Avea o dorinţă de libertate inovatoare
şi capacitatea de a se conecta cu oricine.
A fost una dintre primele feministe, fără s-o ştie.
Pe atunci, nu era deloc uşor să fii femeie şi să fii liberă.
-Pur şi simplu superbă ! -Nu te mişca, Antonia.
-Hai, râzi puţin. -Nu am de gând să râd.
Nu. Rămâi pe loc.
Ea a fost mereu Antonia. Mereu.
Relaţia lor a fost unică. Şi-au oferit tot ce doi oameni
îşi pot da unul altuia.
Uşa casei ei era mereu deschisă pentru numeroşi prieteni.
Chiar şi pentru unii care au trădat-o.
A început să plângă ca o fetiţă şi m-a îmbrăţişat.
Ştia că se va simţi rătăcită pentru mult timp.
Ea a avut o a doua, o a treia şi o a patra viaţă,
şi asta, cred eu, transformă stelele în stele.
Dacă te simţi trist, "Saratizează-te" şi te vei distra de minune.
A făcut totul Ca să răsfeţe lumea
Dar sentimentul trezit a fost ura
Invidie pură, a fost neînţeleasă Ce viaţă
Ea era cea care Punea la cale ţara
Fiindcă ea a fost şi va rămâne Super Sara
Pentru că ea a fost şi va rămâne
Super Sara
PARTEA ÎNTÂI OUĂLE PRĂJITE
Sara, cum este să fi fost o legendă vie
şi o femeie frumoasă, ca apoi să devii un bufon mincinos ?
-Nu. -Ba da, eşti mincinoasă !
Ultimii ani ai Sarei Montiel au fost foarte trişti.
Foarte trişti pentru ea.
Sara a avut curajul să apară în public fără machiaj.
Nu vă fie frică.
Nu purta haine transparente. Ai colăcei. Arată îngrozitor.
În anii 2000, mass-media a renunţat la tonul blând
şi a devenit excesiv de agresivă.
Tot respectul pe care i-l purtaseră a dispărut.
Mai bine s-ar închide în casă,
în loc să se facă de râs prin cluburile de noapte.
La nuntă, peruca Sarei a fost prinsă cu arici.
Trebuie să înceapă prin a se respecta pe sine.
Sara a fost discriminată din cauza sexului şi a vârstei.
Nu înţelegi că publicul nu te mai percepe la fel ca înainte ?
Un epitaf potrivit pentru o stea în stadiul ei: pre-rigor mortis.
Tratamentul nedrept al legendei,
al unei figuri importante în cultura noastră, a fost neplăcut şi exagerat.
Ce-au vrut ? Să distrugă stima de sine a altora
sau să vorbească despre sănătatea mintală ?
Dacă ar fi fost cât de cât slabă, ar fi fost zdrobită.
Adevărat sau fals ?
Mi-e ruşine că nu am fost fermă şi nu am zis: "Până aici."
Am plâns mult şi am ţinut totul în mine.
Nu a ucis, insultat sau intimidat pe nimeni. Viaţa ei, alegerea ei.
Cum ar trebui să se poarte o fostă legendă când ajunge la bătrâneţe ?
Ne dorim să dispară ?
În Spania, plăcerea de a distruge există şi este practicată.
Sara a luat-o razna.
A pierdut legătura cu realitatea.
Le-a arătat oamenilor o imagine distorsionată a Sarei Montiel,
cea din ultimii ani. Nu avea nicio legătură cu Sara de altădată.
Nu sunt oricine, sunt Sara Montiel. Am arătat Spania întregii lumi.
Filmele mele n-au fost lansate doar la Valladolid sau Palencia.
Au fost prezentate în întreaga lume !
Parcă ieri aveam 15 ani, iar acum am 16.
Oglinda nu minte.
Poţi mitui un ministru, un arbitru, un politician,
dar nu o oglindă. O oglindă arată ce vede.
Suntem atât de puţini cei care vorbim cu ea direct.
Tocmai am ajuns din străinătate. Am venit direct de la Hollywood.
Oamenii nu pot uita că Sara Montiel
a fost prima vedetă spaniolă care a cucerit Hollywoodul.
SARITA MONTIEL LA HOLLYWOOD
Mulţi oameni din Spania au înţeles că Sara ar putea însemna Hollywood,
visul american. Ar putea fi toate acestea.
Ea s-a pus în categoria vedetelor de la Hollywood.
"Sunt la acelaşi nivel cu Elizabeth Taylor."
Mi se spunea "spaniola", pentru că sunt din Spania.
Sarita din Spania.
Sara este cea care a făcut saltul la Hollywood.
Ea a deschis drumul pentru ceilalţi.
Penélope Cruz, Banderas, Bardem... Sunt mari actori.
De la început, la Hollywood, a jucat în producţii de talie mondială.
SARA MONTIEL, VENUS DIN VERACRUZ
Filmările pentru Veracruz au fost spectaculoase.
A avut o distribuţie internaţională extinsă, co-interpreţi minunaţi...
A lucrat direct cu Gary Cooper şi Burt Lancaster.
Gary Cooper a iubit-o enorm. O alinta cu "Montielito".
Îmi zicea: "Montielito, vino aici, la mine."
A protejat-o puţin, pentru că ea nu ştia engleza.
Am învăţat engleza fonetic când am turnat filmul Veracruz.
Avea o replică care suna astfel: "Vrei să te baţi cu mine ?"
La prima dublă, i-a spus lui Gary Cooper...
Imaginaţi-vi-l pe Gary Cooper...
Am exersat: "Vrei să te baţi cu mine ?" Şi i-am zis: "Vrei să..."
"O pui cu mine ?"
"...să faci chestia cu mine ?" A spus: "Desigur, de ce nu ?"
Prima divă spaniolă a fost Sara Montiel.
Nici Sofia Vergara, nici Salma Hayek, nici Jennifer Lopez...
A ajuns în conservatoarea Americă emanând senzualitate.
Era un fel de Marilyn a noastră.
Marilyn Monroe a fost seducătoare şi provocatoare.
Sara Montiel nu avea nevoie să fie.
Cădeai pe spate doar privind-o.
George Cukor, marele regizor al actriţelor, Greta Garbo...
A regizat practic toate marile actriţe din istorie.
A spus: "Cele mai frumoase trei femei de pe marele ecran sunt
Liz Taylor, Ava Gardner şi Sara Montiel."
Filmează şi peisajul, bine ?
Ai ceva alb pe partea dreaptă a nasului.
Cremă hidratantă.
Imaginează-ţi, sunt udă toată.
Sunt Pedro Víllora şi am avut norocul, în 1998,
să scriu biografia oficială a Sarei Montiel.
Am lucrat cu ea şi am ajuns să o cunosc de-a lungul a aproape doi ani.
Voia să îşi scrie memoriile de mult timp.
Cartea povesteşte cum Antonia Abad devine Sara Montiel.
Numele real al Sarei Montiel e greu de rostit în întregime, dar era...
María Antonia Alejandra Vicenta Elpidia...
...Isidora Abad Fernández.
Sara Montiel s-a născut în La Mancha, Ciudad Real, în anii 1920.
Era din La Mancha, Campo de Criptana, un ţinut arid al morilor de vânt.
A vrut să arate cum cineva care a pornit de jos a obţinut succesul
graţie muncii asidue.
Îşi dorea să aibă succes şi să scape de sărăcie.
Să devină cineva, să însemne ceva în viaţă.
A fost visul ei încă din copilărie.
Exact ca Scarlett O'Hara, Sara şi-a spus:
"Nu voi mai flămânzi niciodată."
Şi-a dorit prosperitate şi statut,
dar, mai presus de toate, şi-a dorit să devină star încă de mică.
Pe la vârsta de cinci-şase ani,
familia ei a părăsit Campo de Criptana, mutându-se la Orihuela.
Sunt din Orihuela şi am crescut auzind poveştile despre Sara Montiel.
Cred că era dificil să creşti acolo,
dacă erai diferit sau aveai aspiraţii artistice
neobişnuite pentru cei din jur.
Când eram mică, eram mereu diferită,
nu îmi plăceau aceleaşi lucruri ca celorlalţi
şi am fost des ţinta agresiunilor din această cauză.
În adolescenţă, poveştile pe care mi le spunea bunica mea
când eram mică au început să mi se pară interesante.
Am început să citesc despre ea.
Am început să ascult poveştile altfel.
Odată am traversat podul vechi
şi a apărut o maşină. Am văzut-o ca în reluare...
Ea era pe scaunul pasagerului.
Serios ? Femeia asta a locuit aici şi a ajuns la Hollywood ?
Cum a reuşit ? Asta...
Încă mi se face pielea de găină, căci mi-a dat speranţă:
"Pot să ies de aici şi pot fi eu."
S-a întors, a trecut peste toate.
Am luat-o ca pe un semn.
După aceea, am purtat-o în inima mea pentru totdeauna.
Mi-a dat un puternic imbold să ies în lume.
Hai să plecăm, vântul o să dărâme sfântul şi tot ce-i aici !
-Ce altceva ar putea lua vântul ? -Peruca mea va ajunge prin oraş.
Toată lumea din Orihuela o cunoştea.
A bătut la o uşă, i s-a deschis, iar ea a urcat şi a spus:
"Doamnă, pot cânta o saeta pe balconul dv. ?"
"Da, Antoñita, desigur."
I-au dat o pernă,
ea a îngenuncheat, iar când Fecioara a trecut, i-a cântat o saeta .
Uită-te la ea
Uite cum vine... Nu mai ştiu.
Când a cântat saeta cu un cor, în Săptămâna Mare,
persoane dintr-o familie influentă din industria media au auzit-o.
"Vrei să fii artistă ?" A zis: "Trebuie."
"Dacă părinţii tăi nu te lasă ?" Ea a spus: "Voi fugi."
"Domnule Isidoro, trebuie să luaţi această fată şi să o prezentaţi."
"Unde ar trebui să o prezint ?"
Au pregătit-o pentru un concurs la Madrid, în parcul Retiro.
Concursul mare era a lui Bobby Deglané.
A fost un prezentator de radio excepţional.
Am cântat "La morena de mi copla". Am câştigat premiul.
Era o necunoscută. Nu făcuse
decât să cânte la Retiro,
dar fotograful genial Gyenes a adorat-o. I-a făcut fotografii.
Fotografiile au apărut în revista Semana.
Este pe copertă şi arăta superb.
Impactul acelei coperte a fost atât de mare
încât un regizor a zis: "Vreau să dea un test de cameră."
Acum putem vorbi despre debutul Sarei Montiel.
Stai întins şi nemişcat. Viaţa ta va fi în pericol dacă nu faci asta.
Sara a apărut în filmele spaniole la începutul anilor '40,
în roluri foarte mici.
A fost dificil, eram necunoscută.
Trăiam de pe o zi pe alta,
găsind un film, apoi altul... A fost greu.
A făcut filme cu Fernando Fernán Gómez.
El a fost cel care a învăţat-o cum să sărute în faţa camerei.
Nu ştiam cum să sărut corect, făceam cam aşa...
Arătam caraghios. Tăiau, pentru că era ridicol.
El i-a spus: "Ţine buzele aşa."
Fără el, poate că n-am fi avut o Sara care să ştie să sărute.
A avut o relaţie foarte strânsă cu marele Miguel Mihura.
A fost unul dintre cei mai mari scriitori ai secolului XX.
I-au plăcut bărbaţii mai în vârstă, de la care avea ce învăţa.
-L-am iubit platonic. -El nu voia să se căsătorească.
Îmi imaginez că nu, pentru că era o diferenţă mare de vârstă.
Sara vorbea mereu deschis despre cât de îndrăgostită era
de acest bărbat intelectual. Explica într-un mod atât de raţional...
El a ajutat-o să se dezvolte
intelectual, artistic şi pe plan personal.
A descoperit iubirea şi chiar pasiunea.
Încă minoră, a ales să îi fie alături lui Miguel
şi asta nu era deloc obişnuit în anii '40.
A avut relaţii cu mult înainte să se căsătorească.
Deşi era o societate foarte pudică, închisă şi conservatoare,
ea nu se temea de gura lumii.
Te urăsc pentru că tu crezi în Isus, iar eu, în profet,
tu eşti fiica Isabelei, iar eu, fiica regelui Zagal.
Pe atunci, Sara nu era prea cunoscută.
Era o actriţă de mâna a doua, nimeni nu ştia cine e Sara Montiel.
Sângele meu e la fel de nobil.
Era frustrată că nu i se recunoşteau meritele.
Era foarte tânără, dar extrem de ambiţioasă.
Voia să mă omoare !
Deoarece era ignorată în Spania, Miguel Mihura i-a sugerat
să plece în străinătate.
"Să rămân aici pentru roluri secundare ?"
"Antonia, locul acesta e prea mic pentru tine."
În '50, industria cinematografică mexicană era cea mai avansată
din lumea hispanofonă.
Aveau staruri ca la Hollywood, dar în stil mexican,
cu femei extrem de puternice şi de influente.
Când a venit în Mexic, a fost prezentată ca o tânără stea spaniolă,
dar în Spania nu era cunoscută la acel nivel.
În scurt timp, a cucerit publicul şi a ajuns pe primul loc.
SARITA MONTIEL FRUMOASĂ, TALENTATĂ, TEMPERAMENTALĂ
Eu sunt din Mexic şi Sara a fost foarte importantă acolo.
A ajuns să lucreze cu cei mai mari actori şi regizori foarte buni
şi a cântat în multe dintre filme.
E cea mai captivantă parte a carierei ei, artistic vorbind,
pentru că atunci a explorat diferite aspecte ale actoriei.
Mexicul era un paradis pentru clasa intelectuală spaniolă.
Buñuel, León Felipe şi o mulţime de exilaţi au fost acolo.
Am cunoscut nişte oameni minunaţi.
De unde a apărut fata asta ? Cine a adus-o aici ?
Cum se face că a ajuns şi s-a acomodat atât de repede ?
Frecventează Café París, unde se întâlnesc intelectualii spanioli,
şi se răspândeşte zvonul că e spioană pentru Spania lui Franco.
Îi cunoaşte pe León Felipe şi pe mulţi alţii, ca Juan Plaza.
Aproape că m-am măritat cu liderul Partidului Comunist Spaniol.
Era din Murcia şi era în exil în Mexic.
Juan Plaza s-a îndrăgostit nebuneşte. A fost o relaţie furtunoasă.
Multe mărturii din acea perioadă descriu relaţia ca fiind toxică.
A fost o relaţie puternică, dar şi furtunoasă.
Mi-a zis lucruri despre Juan Plaza pe care nu le pot repeta.
S-a întâmplat ceva care nu i-a plăcut şi a decis să pună capăt relaţiei.
Dar s-a întâmplat ceva.
Se pare că au avut o fiică şi că s-a născut moartă.
Avea un suflet puternic. Întotdeauna a avut forţă.
S-a născut aşa. Ori ai acel ceva, ori nu.
Ştia foarte bine unde era în fiecare clipă.
Cariera sa a transformat-o într-o persoană deosebită.
Viaţa Sarei e plină de legende.
Una dintre ele e cum a ajuns la Hollywood, datorită Piel canela .
Era povestea unei fete cubaneze foarte sărace.
Şobolanii i-au mâncat faţa când era mică.
Unii zic că Warner Bros. a remarcat-o graţie succesului din Piel Canela .
Alţii spun că fiica lui Gary Cooper a văzut-o în Piel Canela
şi a recomandat-o pentru Veracruz .
Sara a devenit un mare idol în Mexic.
Pasul logic următor a fost să plece la Hollywood.
Hollywoodul e alimentat de oameni, talent şi frumuseţe.
Relaţia ei cu Anthony Mann a început pe plan profesional.
Am dat probe pentru filmul Serenade .
L-am plăcut foarte mult ca regizor. L-am admirat.
Pentru mine, e unul dintre cei mai mari regizori de film.
Unele dintre filmele sale western sunt uluitoare.
Anthony Mann nu a putut rezista frumuseţii şi personalităţii ei.
Era mai în vârstă şi se despărţea de soţia lui.
Idila a durat puţin peste un an, pentru că ne-am căsătorit în 1957.
Nu era obişnuit ca o spaniolă să se căsătorească cu cineva din Hollywood.
Era cu 29 de ani mai mare decât mine, dar a fost un om minunat,
unul dintre puţinii bărbaţi minunaţi pe care i-am cunoscut.
Unde e casa de la Hollywood a Sarei Montiel ?
E pe o stradă în apropiere de Audrey Hepburn, Joan Collins...
Toată lumea locuieşte pe aceeaşi stradă.
Soţul meu a venit şi mi-a zis: "Iubito, vino aici.
Am să-ţi fac cunoştinţă cu Greta Garbo."
Aproape că am căzut pe spate.
I-a cunoscut pe toţi. James Dean, Elizabeth Taylor, Joan Fontaine...
Deci a cunoscut starurile de la Hollywood.
Memoriile sale includ o fotografie cu Alfred Hitchcock
pe care a scris: "Cu Alfred Hitchcock, un admirator al meu."
E de-a dreptul uluitor.
Mi s-a întâmplat ceva foarte amuzant cu Marlon Brando la Hollywood.
Nu putem vorbi despre Sara la Hollywood
fără să pomenim ouăle prăjite făcute lui Brando.
Parcă le simţim mirosul şi acum.
Ea a spus: "Vino la mine şi o să-ţi fac ouă La Mancha.
Reţetă din zona mea natală."
Într-o dimineaţă, la ora şapte,
menajera a venit şi a spus: "Marlon Brando e în bucătărie."
"Ce amuzant, cum aşa ?"
Spune-i să vină să mănânce ouă. I-am făcut ouă cu margini crocante...
Şi căţei de usturoi. Sunt delicioase.
Probabil că era beat şi a spus:
"Mă duc la Sara acasă, îmi face ouă."
Am încercat ouăle prăjite cu margini crocante făcute de ea.
Ouă prăjite. Delicioase.
Întrebarea e aceeaşi pentru toţi: "Aţi văzut vreodată un OZN ?"
-Rosalía Dans, actriţă. -Nu.
-Don Carlos García Rodrigo, pilot. -Nu, nu am văzut niciodată aşa ceva.
-Sara Montiel. -Şi da, şi nu.
Viaţa Sarei părea desprinsă dintr-un film.
Dacă nu exista în realitate, se asigura ea că face filmul.
Ai putea face o serie de ficţiune cu poveştile Sarei.
Una importantă e cea cu James Dean.
Era la studiourile Warner Bros...
"Sara, mi-a venit noua maşină.
Hai să dăm o tură !"
"Dar, Jimmy, sunt între două duble acum."
Înainte de a termina povestea, făcea o pauză lungă...
"În aceeaşi după-amiază, am primit vestea cumplită
că murise imediat după ce făcuse accident cu noua sa maşină."
Sara e contemporana unui moment istoric, moartea lui James Dean.
Dacă aş fi fost în acea maşină, probabil că aş fi murit şi eu.
JAMES DEAN A CĂUTAT MOARTEA ŞI A GĂSIT-O
Povestea mea preferată e spusă de Boris Izaguirre. Mori de râs.
Sara, atunci doamna Mann,
avea o casă fabuloasă în Beverly Hills, cu o scară impresionantă.
A auzit o femeie cântând şi vocea ei era minunată.
La baza scărilor, o doamnă dădea cu mopul pe trepte.
Avea un nas foarte proeminent. Sara a întrebat-o:
"Evreico, ce cântec e ăsta ?"
Femeia a răspuns: "Oameni".
"Cum te cheamă ?"
Ea a răspuns: "Barbra Streisand."
Era Barbra Streisand.
Avionul începe să ruleze...
E pe cale să decoleze, pista se termină şi apare marea,
iar avionul zboară...
Poveştile mele preferate sunt cele cu călătoriile cu avionul.
Dintr-un motiv necunoscut, era obsedată de poveştile cu avioane.
S-a prăbuşit în Marea Caraibelor.
A reuşit să spargă geamul şi a ieşit înotând.
Şi se sparg cu un...
-Dar sunt foarte mici, Sara. -Nu. Ăştia erau mari.
Nimeni nu îndrăzneşte să o contrazică pe doamnă,
chiar când ştii că povestea e ilogică.
A trebuit să înotăm sub apă pentru a ieşi din avion.
Intervievatorul a fost uimit şi a spus:
"Nu ştiai să înoţi. Cum ai reuşit ?"
Sara răspunde ca o adevărată divă.
Am învăţat, datorită dorinţei de a trăi.
Mi-am spus: "Trebuie să înoţi."
Se motivează singură.
Pe lângă autopromovare, a fost şi autoconvingere.
"Antonia, trebuie să ieşi." Aşa că înoată şi iese.
Eu cred în toate poveştile. Ei nu... Dar eu cred că sunt adevărate.
Sara Montiel e la un eveniment important în Washington
şi, în avionul spre casă, îşi dă seama că Jacqueline Kennedy
stă la fereastră lângă ea, iar avionul decolează.
Este o furtună uriaşă. Avionul începe să se clatine
şi totul devine ca într-un film cu dezastre.
În mijlocul furtunii,
geamul de pe partea doamnei Kennedy explodează şi se face bucăţi.
Sara zice: "Nicio grijă, Jackie."
Îşi ia poşeta, o aruncă în geam şi îl blochează.
Zău aşa ! Asta a fost fantezie pură.
L-a blocat cu ovarele, pentru că ea era Super Sara !
Eu spun adevărul şi numai adevărul.
Datele nu se potrivesc mereu, dar asta e magia poveştilor ei.
Unii spun că poveştile erau fanteziste,
dar erau şi posibile.
Are poze cu Alfred Hitchcock, Elizabeth Taylor, Dalí, James Dean...
Nu o poţi contrazice.
Cui îi pasă dacă sunt 99% adevărate sau complet inventate ?
Sara este un vis.
Ea a adus acea imaginaţie incredibilă în faţa publicului.
Ar trebui să cerem dovezi ? Nu e CSI, e Sara Montiel.
Părea puternică, dar în adâncul sufletului era fragilă.
Cred că asta explică şi imaginaţia ei bogată.
Ea şi-a construit o carapace care a protejat-o pe adevărata Antonia.
Şi crearea ficţiunii pentru alţii a fost o modalitate de a se proteja.
Când era cu Anthony Mann, a tânjit să fie mamă.
Şi-a pierdut copilul şi a fost un moment traumatizant.
A rănit-o profund.
A murit.
Am căzut pe scări şi fătul a murit.
După avortul spontan, când a căzut pe scări
în casa ei în timpul căsniciei cu Anthony Mann,
a suferit enorm. Asta a marcat-o profund.
Sara este o femeie foarte inteligentă,
care ştie mereu ce trebuie să facă.
Nu ştiu dacă o face intenţionat,
dar cu siguranţă o face fără teamă.
Nu te uita înapoi. Trebuie să mergi înainte, să priveşti spre viitor
şi să te adaptezi la momentul în care trăim.
După cinci ani departe de Spania,
a primit o ofertă de la Juan de Orduña să joace într-un film.
Acel film a fost Ultimul cântec .
În memoria acelor femei
care au reuşit să ne emoţioneze cu scurta magie a cupletului...
Mann a spus: "Va fi un eşec. Nu vezi că nu sunt bani ?"
El crede că e un film depăşit, iar cupletele erau demodate.
-Ştiaţi că am spectacol aici ? -Nu, am venit din întâmplare.
"M-am întors acasă, e ceva mai ponosit, dar mă voi obişnui."
I-am spus: "Juan, vreau să cânt."
A zis: "Cu cântatul va fi complicat, dar povestea e scrisă pentru tine."
Nu voiau să cânte pentru că nu aveau încredere în abilităţile ei vocale.
Brusc, primeşte un apel urgent.
"Ce vrei ?"
"Vino acum la studio şi înregistrează melodiile pentru Ultimul cântec."
Solistul original vrea mai mulţi bani şi nu mai vine.
Am mers direct la studio. Era exact ce îmi doream.
Îi spune maestrului: "Te rog, coboară tonul cu un semiton."
"Te rog, coboară-mi tonul. Nu vreau să cânt atât de sus."
Fusese la o petrecere, vocea ei nu era în cea mai bună formă.
Maestrul zice: "Dacă mergem mai jos, ne acoperă pianul."
"Asta este. Am nevoie de tonul potrivit pentru vocea mea."
Pe atunci, multe cântece erau cântate pe voce răguşită.
Ea soseşte şi îşi face intrarea cu o voce senzuală.
Fumatul este o mare plăcere
Senzual
Fumez şi-l aştept pe bărbatul pe care-l iubesc
Cântecul a fost interpretat de mulţi oameni.
E un simbol al senzualităţii.
Senzualitatea ei şi stilul de interpretare nu se mai văzuseră aici.
E mai impresionant să vezi expresia din ochii Sarei
şi să auzi cum pronunţă "S"-urile, decât cum ţipă Mariah Carey.
Nu era considerat potrivit ca femeile să cânte în felul acela.
Sara şi-a găsit locul şi s-a impus.
Mama era o mare admiratoare. Spunea mereu:
"Sara cântă aşa pentru că nu are voce."
Nu, mamă. Cântă aşa pentru că are multă personalitate.
...când îţi văd ochii, însetaţi de plăcere
N-a crezut că e un film grozav
şi că îi va relansa cariera la Hollywood.
Nimeni nu ar fi putut prevedea continuarea.
Am terminat filmul şi am plecat la Los Angeles, unde locuiam.
Premiera Ultimului cântec a fost pe şase mai 1957.
Mi-au trimis o telegramă din Spania.
"Sara, s-a întâmplat ceva extraordinar. Vino imediat."
I-au spus că sunt cozi lungi.
Oamenii care îl văzuseră deja după-amiază
stăteau la coadă să-şi ia bilete pentru seară.
Biletele s-au vândut ca la un concert al Madonnei.
Au fost revândute pe Gran Vía şi în Piaţa Callao.
A fost probabil cel mai mare boom din istoria filmului spaniol.
Primul care a reuşit să paralizeze o ţară.
Oamenii au spart geamuri pe Gran Vía. S-a exploatat asta
şi a sporit popularitatea filmului.
Aşa s-a născut agitaţia, haosul, succesul,
explozia Ultimului cântec .
-Se poate retrăi ? -Nu, María, e prea târziu.
Juan, trăieşti printre artişti, dar nu poţi simţi la fel ca ei.
Suntem ca o flacără ce trebuie alimentată.
La Hollywood a văzut cât de departe putea ajunge.
Era greu să joace mereu roluri de hispanică, de amerindiană...
Nu şi-a dorit să tot joace roluri stereotipice, dar asta îi ofereau.
Datorită acelui film, ea s-a întors în Spania pentru o perioadă.
Cred că i-a fost cu adevărat dor de ţara ei natală.
Cumpăraţi acest bucheţel de flori de la mine
să-l purtaţi în butonieră
Succesul filmului Ultimul cântec a fost neaşteptat,
dar reuşita filmului La violetera îi confirmă talentul.
Ea devine o vedetă de talie mondială şi poate alege ce vrea să facă.
A fost marea şansă a Sarei.
Sunt dispus să fac orice ca să nu te mai pierd.
Are aventuri amoroase ilicite, o senzualitate vibrantă
şi, în plus, îi pune pe membrii elitei într-o lumină proastă.
-Să apari aici, cu femeia aia. -Va arăta mereu ca o servitoare.
La Violetera m-a făcut şi mai vestită.
La Violetera a ajuns în fiecare colţ al lumii. Da.
La Violetera a făcut-o celebră în afara Spaniei.
A fost un succes în locuri neaşteptate pentru filmele spaniole.
A ajuns pe primul loc în Italia, Germania,
Mexic, Argentina şi în întreaga lume.
La Violetera a făcut furori.
Atunci a devenit actriţa cel mai bine plătită din Spania
şi, la nivel mondial, printre primele.
Sara Montiel, urmărită de colecţionarii de autografe.
Sara Montiel a fost un simbol naţional.
Vedeta de film Sara Montiel
pozează la Şcoala de Arte Frumoase din Madrid.
Sara Montiel a avut ghinionul multor spanioli,
acela de a trăi o parte din viaţă sub dictatură.
Nu vă puteţi imagina cum era Spania aceea gri. Era o ţară tristă.
Totul era foarte cuminte şi pudic.
Sara a sosit şi şi-a etalat erotismul în toată splendoarea lui.
Sara le-a demonstrat tuturor
că şi Spania are bucurie, strălucire şi culoare.
Sara Montiel a fost o pionieră.
Sara a fost imaginea şi motorul schimbării.
Era pe deplin conştientă de importanţa sa în Spania
şi că era menită să o transforme.
"Aici am o lume în care sunt regina incontestabilă,
dar la Hollywood nu sunt."
A realizat brusc că devenise o industrie
a genului numit Sara Montiel
şi că reprezenta vârful divertismentului spaniol de secole.
Povestea era Sara Montiel.
Cântecele, obrăznicia, modul ei de a face lucrurile.
Era un prototip al personajelor
care necesitau o personalitate aparte pentru a fi interpretate...
Femei care se apropie de stereotipul femeii fatale.
Ne plac cei cu o viaţă evlavioasă ? Nu, pe ceilalţi îi preferăm.
Este un amestec de melodramă, nebunie şi suprarealism.
Dintr-odată, o călugăriţă violată
nu mai are altă opţiune decât să devină prostituată.
Am sărit de la un lucru la altul şi a fost fantastic.
Prim-planurile Sarei sunt legendare.
Sunt ca nişte clipuri muzicale.
Acel cadru...
Puţini oameni ar arăta bine în acel cadru.
A încălcat regulile nescrise şi s-a uitat direct în cameră,
lucru absolut unic în istoria cinematografiei.
În toate filmele Sarei Montiel,
ea cântă şi suferă foarte mult.
Acesta este genul Sara Montiel.
Sunt Sara Montiel, că-ţi place sau nu. Nimeni nu-mi va putea lua asta.
Filmele Sarei au avut succes,
chiar dacă conţineau elemente considerate imorale,
parţial datorită profitabilităţii.
Mai important, într-un context politic,
regimul Franco era interesat de schimbarea de imagine
pentru a arăta mai multă deschidere către lume.
A fost chiar folosită pentru negocieri.
Au vândut filmele mele Rusiei
şi-au adus petrol în Spania.
Totuşi, Sara Montiel era încă o oaie neagră în Spania franchistă.
Când mulţi s-au supus, ea a rămas neclintită.
Când mulţi au acceptat moralitatea momentului, ea s-a revoltat.
În timpul regimului lui Franco,
actorii şi actriţele şi tot felul de vedete
erau invitaţi să cânte pentru Franco.
Ea a refuzat, fiindcă Franco a respins eliberarea unchiului ei,
închis la Cartagena pe motive politice.
Franco a zis: "Are motive să fie închis"
iar Sara a refuzat să meargă la gală.
Mi-a spus că, la un moment dat, nu a putut să scape de el.
Avea chef să facă ceva obraznic.
Franco i-a cerut să cânte "La Violetera",
iar ea a zis: "Aşteaptă şi-o să vezi tu."
De pe scenă, a împărţit violete.
I-a spus clar lui Franco: "Cumpără una de la mine, Excelenţă."
Ia-o tu, tinere domn
Franco s-a ridicat să ia buchetul de violete.
Când Franco s-a ridicat, toată lumea a trebuit să se ridice.
A făcut ceva care nu doar că era neobişnuit,
dar pentru care unii au fost chiar închişi.
Asta a fost mica ei răzbunare.
A fost cea mai liberă femeie pornită din această ţară,
dintr-o generaţie deloc liberă.
Nici măcar Franco n-a reuşit s-o oprească.
Mă numesc Luis Fernando Carrasco. Am cunoscut-o pe Sara de tânăr.
I-am fost ca un frate.
Mă suna aproape în fiecare zi. Ştia că sunt discret.
Nu am dezvăluit niciodată nimic...
Primul meu interviu la televizor are loc chiar acum.
Sunt grozave !
Luis Fernando Carrasco intră în viaţa Sarei
ca un frate mai mic pe care nu l-a avut niciodată.
Sara nu putea fi singură.
Dacă avea nevoie de companie, o însoţeam.
Relaţia lor era pur umană.
El nu i-a cerut niciodată nimic.
Asta este important. E minunat
să ai pe cineva de la care nu aştepţi nimic
şi pe umărul căruia să poţi plânge la nevoie.
Avea case în Madrid despre care nu ştia nimeni.
Se refugia acolo câte zece zile.
Mama ei, nepoata ei, Toñi, şi eu mergeam acolo. Atât.
Anii '60 şi '70 au fost de succes din punct de vedere profesional,
dar dificili pe plan personal.
Adesea se simţea singură.
Avea o dorinţă emoţională profundă de a deveni mamă
şi pierderile de sarcină au afectat-o rău.
FERICIREA MEA NU VA FI COMPLETĂ DACĂ NU AM COPII
NU M-AM GÂNDIT SĂ ADOPT VOI FACE EU UNUL
I-a văzut pe alţii, care aveau vieţi dificile,
dar aveau copii, pe când ea nu avea.
AM AVUT UN COPIL CARE A MURIT LA SCURT TIMP DUPĂ NAŞTERE
A fost frustrant.
Aş fi putut trăi fără să am copii,
dar nu să-i pierd...
Nu ştiu dacă mă înţelegeţi. I-am pierdut.
ÎN EPISODUL URMĂTOR
Sara era într-un punct în care avea nevoie de un om
care să ştie cum să se descurce cu ea.
Toată lumea se întorcea şi privea acel cuplu, oriunde mergea.
Ea a spus: "Te rog, nu spune nimănui."
Am păstrat secretul, dar ea a trecut prin iad.
Vreau să vă arăt asta din nou. Este tare frumos.
Ia te uită ! Madrid, toamna lui 1992.
-Uită-te la tati ! Filmezi ? -Da.
-Dar ai deschis-o ? -Da, am deschis-o.
Am simţit cât de ataşaţi sunt alţii de numele de Montiel.
Sunt mândru că sunt Zeus Montiel, fiul Sarei Montiel,
şi vreau să fiu auzit.