Ko je za mene bila Sara Montijel?
Bila je sve. -Univerzalna. -Pevačica. -Glumica. -Sara. -Sara.
Lepa. -Prelepa. -Sara Montijel. -Apsolutno Montijel.
Kao Čudesna žena. Bila je superheroj, boginja.
Sara je naša prva velika meðunarodna zvezda.
Hajde, konjiću!
Ikona. Savršeno lice.
Posvećena. Ispred svog vremena. Vatrena. Duhovita.
Ispada da sam u Nemačkoj krunisana za kraljicu nemačkih gejeva.
Sara je prvi seks simbol Španije. Bila je erotski mit.
Imala sam sedam godina. Potpuno mi je promenila život.
Bila je čista senzualnost. Preterivanje. Erotizam.
Bila je Sara Montijel. Jedinstvena.
Imala je velik uticaj u tom vremenu u kom nije bilo društvenih mreža.
Bila je preteča filtera.
Čarapa se stavlja na kameru da bi se sklonile sve bore.
Mnogo toga nismo razumeli. Bila je ispred svih.
Imala je pionirski duh slobode, sposobnost da se poveže sa svima.
Bila je meðu prvim feministkinjama, a da to nije ni znala.
U vreme kad nije bilo nimalo lako biti žena i biti slobodna.
Prosto divna. -Budi mirna, Antonija.
Nasmeši se malo. -Neću da se smejem. -Ne pomeraj se.
Uvek je bila Antonija. Uvek.
Imali su jedinstven odnos.
Pružili su sve što dvoje ljudi može da pruži.
Vrata njenog doma uvek su bila otvorena za mnoge prijatelje.
Čak i za one koji su je izdali.
Rasplakala me je kao dete, grleći me.
Znala je da će se osećati izgubljeno veoma dugo.
Imala je drugi, treći i četvrti život.
Čini mi se da upravo to i čini zvezde zvezdama.
Ako si tužan, samo se "saratizuj" i biće ti sjajno.
SUPER SARA
1. epizoda PRŽENA JAJA
Saro, kakav je osećaj biti živa legenda i prelepa žena,
a zatim postati smešna lažljivica?
Ne, ne... -Da, lažljivica!
Poslednje godine Sare Montijel bile su veoma tužne.
Veoma tužne za samu Saru.
Sara se usudila da se pojavi u javnosti bez šminke. Ne bojte se.
Ne nosi providnu odeću zbog naslaga, a ako je i obučeš, izgleda grozno.
Dvehiljaditih godina su mediji prestali da budu blagi
i postali su možda previše agresivni.
Izgubljeno je sve poštovanje koje su imali prema njoj.
Najbolje bi bilo da se zaključa u kuću
i prestane da se sramoti po noćnim klubovima.
Na venčanju je njena perika bila pričvršćena trakom.
Mora da počne da poštuje samu sebe.
Ne samo da su Saru vreðali seksistički, već i zbog starosti.
Zar ne primećuješ da te javnost više ne gleda kao ranije?
Prikladan epitaf za zvezdu u njenom završnom poglavlju.
Predmrtvačka ukočenost.
Ovo zlostavljanje legende i važne figure naše kulture,
bilo je neprijatno i nesrazmerno.
Da li je ovo uništenje samopouzdanja drugih
ili da govorimo o mentalnom zdravlju?
Ne. Da je ova žena bila iole slabija, uništili biste je.
Da li je istina ili nije?
Stidim se što nisam lupila šakom o sto i rekla: "Dosta je!"
Mnogo sam plakala i sve sam zadržala za sebe.
Nije nikog ni ubila, ni uvredila ni napala. To je bio njen život.
Kako da se ponaša kad ostari žena koja je bila legenda?
Zar da samo nestane?
Ovo je Španija,
zemlja u kojoj postoji i praktikuje se uživanje u uništenju.
Sara je poludela. -Način na koji je sve radila...
To je kod jedne generacije stvorilo pogrešnu sliku o Sari Montijel,
a koja nije imala nikakve veze s onim što je zaista bila.
Nisam ja bilo ko. Ja sam Sara Montijel.
Predstavila sam Španiju celom svetu.
Moji filmovi nisu prikazivani samo u Valjadolidu ili Palensiji.
Prikazivani su širom sveta.
Čini mi se kao da sam juče imala 15 godina, a sad imam 16.
Ogledalo ne laže. Ministra, sudiju ili političara možete da podmitite.
Ali ne i ogledalo. Ono govori to što vidi.
A toliko je malo nas koji s njim razgovaramo iskreno, oči u oči.
Upravo sam stigla iz inostranstva, ni manje ni više nego iz Holivuda.
Ljudi ne smeju da zaborave da je Sara Montijel bila
prva španska filmska zvezda koja je zaista osvojila Holivud.
Mnogi u ovoj zemlji su shvatili da Sara može da bude Holivud,
da može da bude američki san, da može biti sve to.
Svrstala se meðu holivudske zvezde, rame uz rame s Elizabet Tejlor.
Zvali su me Španjolka, iz Španije, "Iz Španije, Sarita iz Španije."
Ona koja je napravila taj skok u Holivud, bila je Sara.
Sara je utrla put svima koji su došli posle nje.
Penelope Krus, Banderas, Bardem... Svi su oni divni glumci.
Od samog početka u Holivudu, počela je da pravi svetske produkcije.
Snimanje filma "Verakrus" bilo je spektakularno.
S ogromnom meðunarodnom distribucijom.
S divnim partnerima na ekranu.
Radila je direktno s Kuperom, s Bertom Lankasterom.
Gari Kuper ju je mnogo voleo i zvao ju je "Montijelito".
Govorio bi: "Montijelito, doði ovamo, sa mnom, sa mnom."
Malo ju je i štitio jer nije znala engleski.
Zapravo sam engleski učila fonetski kad sam snimala film "Verakrus".
Imala je repliku: "Do you want to fight with me?"
A onda, u prvom pokušaju, izletelo mi je pred Garijem Kuperom.
Počinjem: "Želiš li da se boriš?"
A onda mu kažem: "Želiš li da se..."
"Želiš li da se kresneš sa mnom?"
A on odgovara: "Da, naravno, zašto da ne?"
Prva latino bomba bila je Sara Montijel.
Ne Sofija Vergara, ne Salma Hajek, niti Dženifer Lopez.
U puritanskoj zemlji poput SAD, iznenada se pojavi ova žena.
Ona je bila čist seksepil. -Bila je kao naša Merilin.
Merilin Monro je bila morbidno zavodljiva.
Sara Montijel nije morala da izaziva ništa,
padali biste samim pogledom na nju.
Džordž Kjukor, čuveni režiser, režiser Grete Garbo, govorio je...
Praktično je režirao sve najveće glumice u istoriji.
"Tri najlepše žene na filmskom platnu na svetu su:
Liz Tejlor, Ava Gardner i Sara Montijel."
Imaš nešto belo s desne strane nosa.
Kremu.
Zamisli, sva sam od kreme.
Ja sam Pedro Viljora i imao sam sreću da mi je 1998. godine
poverena izrada zvanične biografije S. Montijel.
Skoro dve godine sam radio uz nju, upoznavao je, slušao.
Želela je da napiše svoje memoare već veoma dugo.
Knjiga je o tome kako Antonija Abad postaje Sara Montijel.
Pravo ime Sare Montijel je teško izgovoriti, ali je glasilo ovako:
Marija Antonija Alehandra Visenta Elpidija Isidora Abad Fernandes.
Sara Montijel vodi poreklo iz La Manče dvadesetih godina.
Bila je iz Kampo de Kriptane, suve zemlje, zemlje vetrenjača.
Njoj je bilo važno da pokaže kako neko ko je došao ni iz čega
može da postigne uspeh, ali zahvaljujući ogromnom radu.
Bila je devojčica sa željom da uspe, da pobegne iz siromaštva,
da postane neko, da postigne nešto u životu.
To joj je bio san još odmalena.
Kao i Skarlet O'Hara, i Sara je govorila sebi, samo lepše odevena:
"Nikad više neću biti gladna."
Naravno da ju je interesovao bolji život i ekonomski napredak,
ali pre svega imala je želju da od malih nogu postane prava zvezda.
S pet ili šest godina, porodica se seli iz Kampo de Kriptana u Orivelu.
Ja sam iz Orivele i odrasla sam slušajući priče o Sari Montijel.
Nekad je to bilo teško mesto za odrastanje ako si bio drugačiji
ili imao umetničke ambicije koje su bile neuobičajene za okolinu.
Kad sam bila mala, uvek sam bila drugačija.
Uvek sam imala drugačiji ukus i bila sam maltretirana zbog toga.
Kasnije, kad sam odrasla,
sve priče koje mi je baka pričala u detinjstvu, postale su zanimljive.
Počela sam da čitam o njoj.
Počela sam da slušam te priče na drugačiji način.
Jednom sam prelazila preko starog mosta
i pojavio se auto, bilo je to kao u usporenom snimku.
Ona je sedela na mestu suvozača.
Ozbiljno? Zar je ova žena živela ovde i stigla do Holivuda?
Kako joj je to uspelo?
I dalje me podilazi jeza kad se setim jer mi je to dalo nadu.
Mogu da odem odavde i mogu da budem ono što jesam.
Vratila se, preživela sve. Shvatila sam to kao znak.
Od tog trenutka sam to zauvek nosila u srcu.
Bio je to snažan podsticaj da kažem da izlazim.
Hajdemo odavde, vetar će oduvati sve pred sobom.
Šta još može da odnese? -Moju periku će oduvati pravo u centar grada.
Svi su je poznavali u Oriveli.
Pokucala bi na vrata i ljudi su ih otvarali. Rekla bi:
"Mogu li otpevati saetu s vašeg balkona?"
"Naravno, Antonjita", odgovorili bi.
Dali bi joj jastuk, klekla bi,
a kad bi Bogorodica prošla, pevala bi joj saetu.
Pevajući saete s horom za vreme Velike nedelje,
čuli su je neki ljudi iz veoma važne porodice iz sveta radija i medija.
"Da li bi htela da budeš umetnica?" A ona odgovori: "Moram."
"A ako ti roditelji ne dozvole?" Rekla je: "Pobeći ću."
"Ne, g. Isidoro, morate da predstavite ovu devojku."
"Gde da je predstavim?"
Pripremali su je za takmičenje koje se održavalo u Madridu, u Retiru.
Najpoznatije takmičenje, vodio ga je Bobi Deglane.
Bio je izuzetan radio-voditelj.
Pevala sam "La morena de mi copla". Ona mi je donela nagradu.
Bila je nepoznata, sve što je dotad radila bilo je pevanje u Retiru.
Ali briljantni fotograf Ðeneš zavoleo ju je i uslikao.
Te fotografije su se pojavile u časopisu Semana.
Bila je na naslovnici zbog lepote.
Uticaj te naslovnice bio je toliki da je jedan reditelj rekao:
"Voleo bih da joj dam šansu."
To je trenutak kad možemo govoriti o roðenju Sare Montijel.
Sara je počela da glumi u Španiji četrdesetih godina s malim ulogama.
Bilo je teško jer sam bila nepoznata.
Preživljavala sam od filma do filma, od jednog do drugog.
Snimala je filmove s Fernandom Fernan Gomesom.
On joj je bio važan jer ju je naučio da se ljubi pred kamerama.
Nisam znala kako da se ljubim, pa bih samo ovo radila...
I samo bih stala. Pa bismo prekinuli jer je bilo smešno.
Govorio joj je: "Antonija, stavi usne ovako."
Bez njega možda ne bismo imali Saru Montijel koja ume da se ljubi.
Čovek s kojim će imati važnu vezu biće Migel Mihura.
On je nesumnjivo bio jedan od najvećih pisaca 20. veka.
Sviðali su joj se stariji muškarci, oni od kojih je mogla da uči.
Bila sam platonski zaljubljena u njega. -Zar nije hteo da se oženi?
Ne, jer je postojala velika razlika u godinama.
Sara je uvek smireno govorila o tome da je bila zaljubljena u njega.
Govorila je da je intelektualac, sasvim smireno.
Pomogao joj je da se razvije intelektualno, glumački i kao osoba.
S njim je otkrila ljubav, pa čak i želju.
Iako maloletna, ipak se potpuno predala Migelu.
A to nije bilo uobičajeno 40-ih godina.
Naravno da je imala veze mnogo pre nego što se udala.
Uprkos tome što je društvo bilo konzervativno i zatvoreno,
Sara se nije plašila šta će ljudi reći.
Mrzim te mnogo više jer ti veruješ u Isusa, a ja u proroka.
Jer si ti kćerka Izabele, a ja kćerka kralja Zagala.
Sara tad u Španiji nije bila poznata.
Bila je glumica drugog reda, niko nije znao za Saru Montijel.
I moja krv je plemenita. -Tišina!
Bila je frustrirana što nije dobijala priznanje.
Tačno je da je bila mlada, ali je bila i veoma ambiciozna.
Kako je u Španiji bila ignorisana,
Migel Mihura joj je savetovao da ode u inostranstvo.
A Sara je rekla: "Ovde da budem sporedna glumica?"
"Antonija, ovo mesto je premalo za tebe."
Meksička filmska industrija 1950-ih
bila je najrazvijenija u hispanskom svetu.
Postojao je sistem zvezda sličan holivudskom, no na meksički način
s izuzetno snažnim i moćnim ženama.
Kad je stigla u Meksiko, stigla je kao mlada španska zvezda.
U Španiji to nikad nije bila, bar ne na tom nivou.
Ali brzo je osvojila publiku i postala broj jedan.
Ja sam iz Meksika, a Sara je u Meksiku bila veoma značajna.
Radila je s najvećim glumcima, s vrhunskim rediteljima,
i pevala je u mnogim filmovima.
Mislim da je tu imala svoju najzanimljiviju umetničku karijeru
jer je upravo tad istraživala različite aspekte glume.
Meksiko je u to vreme bio raj za špansku inteligenciju.
Tamo su bili Bunjuel, Leon Felipe, čitav niz izgnanika.
Upoznala sam divne ljude, zaista divne.
Odakle je došla ova devojka? Ko ju je doveo?
Kako je moguće da je tek stigla, a već se snašla?
Odlazila je u kafić "Pariz" gde su se okupljali španski intelektualci.
Ubrzo su počele da kruže glasine da je špijunka.
Špijunka Frankove Španije.
Upoznala je ne samo Leona Felipea, već i mnoge druge.
Upoznala je i izvesnog Huana Plasu.
Bila sam pred udajom za voðu Španske komunističke partije u Meksiku.
Komunista iz Mursije i izbegao je u Meksiko.
Veza je bila burna jer je Huan Plasa bio ludo zaljubljen u nju.
Mnogi iz tog vremena svedoče da je ta veza bila toksična.
Bila je to veoma intenzivna, ali i prilično burna ljubav.
Ispričala mi je ponešto o Plasi što ne mogu da kažem.
Nešto se desilo što joj se nije dopalo.
Odlučila je ne samo da završi s tim, već da okonča zauvek.
Ali tu je bilo nečega.
Izgleda da je imala kćerku s njim
koja se rodila prerano i bila je mrtvoroðena.
Mislim da je bila žena s osnaženom dušom.
I da je uvek posedovala tu snagu.
Roðena je takva. To je nešto što ili imaš ili nemaš.
Sasvim je dobro znala gde se nalazi u svakom trenutku.
Njena profesionalna karijera učinila je da postane nešto posebno.
Sarin život je pun legendi.
Jedna je da je stigla do Holivuda s filmom "Piel Canela".
Bio je to film o veoma siromašnoj kubanskoj devojci
kojoj su pacovi izgrizli lice dok je bila mala.
Neki kažu da ju je "Vorner bros" primetio zahvaljujući uspehu filma.
Drugi kažu da ju je zahvaljujući tom filmu primetila Kuperova kćerka
i da ju je preporučila za "Verakrus".
Sara je u Meksiku postala idol. Idol.
I logičan sledeći korak bio je Holivud.
Holivud se hrani ljudima, talentom i lepotom.
Odnos s Entonijem Manom započeo je profesionalno.
Imala sam nekoliko proba za film "Serenade".
Mnogo mi se dopadao kao reditelj. Bila sam njegov veliki fan.
Za mene je on jedan od najvećih reditelja u istoriji filma.
Neki njegovi vesterni su zadivljujući.
Entoni Man nije mogao da odoli toj lepoti i toj ličnosti.
Bio je u godinama i razvodio se od svoje žene.
Imali smo romansu od oko godinu dana jer smo se venčali 1957. godine.
Nije bilo uobičajeno da se Španjolka uda za holivudskog režisera.
Bio je 29 godina stariji od mene. Ali je zaista bio čovek
kakav se retko upoznaje. Bio je divan.
Gde se nalazi kuća Sare Montijel u Holivudu?
U ulici u kojoj žive i Odri Hepbern, Džoana Kolins...
Svi žive u istoj ulici.
Moj muž je prišao i rekao: "Draga, Antonija, doði ovamo."
"Upoznaću te s Gretom Garbo."
Od straha umalo nisam pala unazad.
Kretala se meðu svima.
Sa Džejmsom Dinom, Elizabet Tejlor, Džoan Fonten.
Takoreći, poznavala je holivudsku elitu.
U svoje memoare je uvrstila i fotografiju s Alfredom Hičkokom
ispod koje je pisalo: "S Alfredom Hičkokom, mojim fanom."
To je prosto neverovatno.
Usput, dogodilo mi se nešto smešno s Marlonom Brandom u Holivudu.
Ne možemo govoriti o Sari Montijel u Holivudu,
a da ne spomenemo čuvena jaja za Marlona Branda.
Skoro da ih osetimo na sam pomen.
Rekla mu je: "Doði jednom kod mene.
Spremiću ti jaja iz La Manče, iz mog rodnog kraja."
Jednog jutra u 7 sati, prišla mi je Margaret, kućna pomoćnica i rekla:
"Gðice Montijel, Marlon Brando je u kuhinji."
"Kako smešno, kako to? Pozovi ga da doðe na jaja."
I spremila sam mu jaja s hrskavim ivicama, i čenom belog luka.
Mislim da je onako pripit rekao: "Idem kod Sarite da mi spremi jaja."
Probala sam jaja Sare Montijel, s hrskavim ivicama.
Pržena jaja. Tako ukusna.
Pitanje za sve vas: da li ste ikada videli NLO?
Rosalija Dans, glumica. -Ne.
Don Karlos Garsija Rodrigo, pilot. -Ne, nikad nisam video.
Sara Montijel. -Pa... Videla sam, a i nisam.
Sarin život bio je kao iz filma.
A ako i nije bio takav, potrudila bi se da ga takvim napravi.
Od njenih priča mogla bi da se napravi igrana serija.
Jedna veoma važna je ona sa Džejmsom Dinom.
Bila je u studiju "Vorner brosa".
"Sara, upravo sam dobio nov auto. Doði, provozajmo se, molim te!"
"Ali Džimi, još snimam. Imam samo kratku pauzu."
Zatim bi završila priču neverovatnom pauzom...
I to popodne stiže strašna vest na set:
poginuo je odmah nakon sudara svojim novim autom.
Sara je bila prisutna u istorijskom trenutku, smrti Džejmsa Dina.
Da sam bila u tom automobilu, verovatno bih i ja poginula.
Omiljena priča mi je ona koju samo Boris Izagire ume da ispriča smešno.
Kao gða Man, imala je prelepu kuću u Beverli Hilsu s divnim stepeništem.
Jednog dana je čula predivan ženski glas kako peva.
Na dnu stepeništa, žena s izraženim nosem čistila je stepenice,
a Sara s vrha stepenica je pitala: "Jevrejko, koju to pesmu pevaš?"
A žena odgovori: "People."
"Kako ti je ime, Jevrejko?"
Ona reče: "Barbra. Barbra Strajsend."
Bila je to Barbra Strajsend.
Avion počinje da...
Krenuo je da poleće, pista se završava
i ispred se pojavljuje more, a avion nastavlja...
Mislim da su moje omiljene priče one koje imaju veze s letenjem.
Iz nekog razloga, bila je opsednuta pričama o avionima.
Srušio se usred Karipskog mora.
Uspela je da razbije prozor i da izaðe kroz njega.
I razbijaju ih sa...
Ali oni su zaista mali, Saro. -Ne, ne. Ovi su bili veliki.
Niko nema hrabrosti da protivreči toj dami,
čak i kad znaš da ono što govori nije moguće.
Morali smo isplivati iz aviona. Isplivavali smo iz vode.
Novinar je tad bio zatečen i pitao je:
"Ali, Saro, ako ne umeš da plivaš, kako si uspela?"
A ona kaže nešto što je oličenje dive:
Morala sam da naučim zbog volje za životom...
Morala sam da isplivam napolje!
Motivisala je samu sebe.
Osim samopromocije, Sara se i osnaživala. Isplivala je.
Govorila sam da verujem u to.
Možda drugi ne veruju, ali ja govorim da je to istina.
Sara Montijel je na važnom dogaðaju u Vašingtonu.
U avionu koji poleće iz Vašingtona, vidi gðu Kenedi da seda do prozora,
odmah pored Sare, i avion poleće.
Nailazi ogromna oluja.
Zatim avion počinje da se ljulja i sve liči na katastrofični film.
Usred te silovite oluje, prozor sa strane Džeklin Kenedi puca
i raznosi se u komadiće.
A ona joj kaže: "Ne brini, Džeki."
Uzima svoju torbicu, zabaci je do prozora i zatvori ga.
Pobogu. To je bila čista fantazija.
Ali hrabro! Ipak je ona bila Super Sara!
Ja govorim istinu.
I ništa osim istine.
Mnogo toga se ne poklapa, ali u tome i jeste čar njenih priča.
Neki kažu da je u svemu tome bilo mnogo fantazije,
ali bilo je uverljivo jer je bilo moguće.
Ima slika s Alfredom Hičkokom, s Elizabet Tejlor,
s Dalijem, sa Džejmsom Dinom... To je nemoguće pobiti.
Koga je briga da li su 99% tačne ili ima malo fantazije u njima?
Sara jeste fantazija.
Ona je Špancima donosila fantaziju, to što nisu imali u svojim domovima.
Treba li da tražimo dokaze?
Ovo nije "Mesto zločina". Ovo je Sara Montijel.
Iako je delovala snažno, u dubini duše bila je krhka.
Mislim da to objašnjava i njenu potrebu za fantazijom.
Tako je izgradila oklop, a prava Antonija je bila zaštićena.
U velikoj meri, time što je stvarala fikciju za druge, štitila je i sebe.
U životu s Entonijem Manom, čeznula je da postane majka.
Izgubila je bebu i to je bio traumatičan trenutak.
Nešto što ju je duboko povredilo.
Umrlo je. -Da.
Pala sam niza stepenice i morali su da ga uklone. Umrlo je u meni.
Otkad je Sara imala spontani pobačaj nakon pada niza stepenice u kući
dok je bila u braku s Entonijem Manom,
ostala je traumatizovana i mnogo je patila.
Sara je inteligentna žena i zna šta treba da radi u svakom trenutku.
Ne znam da li to radi svesno, ali sigurno to čini bez straha.
Ne treba se osvrtati, treba ići napred, gledati u budućnost
i prilagoðavati se trenutku u kome postojimo.
Nakon pet godina bez dolaska u Španiju,
dobija ponudu od Huana de Ordunje da glumi u filmu.
Bio je to film "Njena poslednja pesma".
U znak sećanja na žene koje su jednom umele da nas dirnu
kratkotrajnom magijom pesme...
Entoni Man joj je rekao: "Ovo je katastrofa. Ovde nema novca."
Smatrao je da je film zastareo, da je izašao iz mode.
Jesi li znao da nastupam ovde? -Ne.
Slučajno smo naišli.
"Znam da sam se vratila kući, u manje mesto. Prilagodiću se."
Tad sam mu rekla: "Huane, hoću da pevam."
On mi reče: "To će biti malo teže, ali priča je napisana za tebe."
Nisu hteli da peva jer nisu verovali u njene pevačke sposobnosti.
Ali iznenada stiže hitan poziv. -Šta hoćeš?
"Doði u studio jer ćeš snimati pesme za 'Njenu poslednju pesmu'".
Osoba koja je trebalo da ih snimi traži više novca i neće da doðe.
Pojurila sam pravo u studio da pevam jer mi je do toga najviše i stalo.
Rekla je dirigentu: "Molim vas, spustite mi ton za pola stepena."
"Možete li mi spustiti ton, ne pevam tako visoko?"
Bila je na zabavi s Lolom Flores i glas joj nije bio baš najbolji.
Rekao joj je: "Ako spustimo ton, bićemo ispod klavira."
Onda ćemo pevati ispod klavira. Morate dati pravi ton za moj glas.
U to vreme pesme su se pevale promuklim glasom.
A ona se pojavljuje i donosi senzualan glas.
To je pesma koju su otpevali milioni ljudi.
Simbol senzualnosti.
Ta senzualnost i taj način glume nikada ranije nisu viðeni ovde.
Impresivnije je videti Saru Montijel s njenim pogledom i onim "s"
nego čuti vrisak Maraje Keri.
Taj način pevanja tad nije bio shvaćen kao ispravan za jednu ženu.
Sara je pronašla svoje mesto i znala je kako da ga brani.
Moja mama je uvek govorila: "Sara tako peva jer nema glas."
Ja bih odgovorila: "Ne, tako peva jer ima mnogo karaktera."
Ali ona snima film misleći da nije napravila veliki film,
s namerom da nastavi holivudsku karijeru.
Niko to nije mogao da predvidi. Ni ona ni iko drugi.
Završila sam film i otišla za Los Anðeles, gde sam i živela.
Premijera filma je bila 6. maja 1957.
Onda mi šalju telegram odavde, iz Španije.
"Saro, nešto neverovatno se desilo. Moraš odmah da se vratiš."
I počinju da joj govore da se stvaraju redovi ljudi.
Isti ljudi koji su ga gledali popodne,
stajali su u redu da ga gledaju i iste večeri.
Karte su se preprodavale kao za Madonin koncert.
Preprodavale su se na Gran Vilji i na Kaljau.
Verovatno je to bio najveći bum u istoriji španskog filma.
Prva koja je uspela da zaustavi čitavu zemlju.
Razbijani su prozori na Gran Vilji i sve je to jačalo popularnost filma.
Tako je nastala pometnja, haos,
uspeh, pogodak i bum "Njene poslednje pesme".
Može li se to ponoviti? -Ne, Marija, prekasno je.
Huane, živiš meðu umetnicima, ali ne možeš da se osećaš kao oni.
Mi smo plamen koji treba hraniti da se ne ugasi.
U Holivudu je videla dokle može da dogura.
Glumiti Hispanku ili Indijanku. Takve uloge su bile teške.
Nije htela da glumi samo stereotipe koje su joj uglavnom i nudili.
Mislim da je upravo taj film doprineo njenoj odluci
da se vrati u Španiju i napusti Holivud.
Verujem da joj je domovina iskreno nedostajala.
Uspeh "Njene poslednje pesme" bio je neočekivan,
ali uspeh "Prodavačice ljubičica" bio je potvrda.
Postala je nova svetska zvezda.
Od tada se moglo reći da je to i postala.
To je bio Sarin velik proboj.
Ali spreman sam da učinim sve samo da te ne izgubim.
Ima zabranjene ljubavi, ima vibrantnu senzualnost,
a što je najvažnije, stavlja elitu u nezgodan položaj.
Zar da se pojavi s tom ženom...
Uvek će izgledati kao obična sluškinja.
"Prodavačica ljubičica" donela mi je veću slavu.
Ona je stigla do svakog kraja sveta. Tako je.
"Prodavačica ljubičica" ju je učinila poznatom van Španije.
Bio je uspešan tamo gde španski filmovi gotovo nikad nisu puštani.
Broj jedan na blagajnama u Italiji, Nemačkoj,
Meksiku, Argentini i svud širom sveta.
"Prodavačica ljubičica" bila je senzacija.
Od tad je postala najplaćenija glumica u Španiji
i jedna od najplaćenijih u svetu.
Sara Montijel je okružena lovcima na autograme.
Sara Montijel je bila nacionalni spomenik.
Filmska zvezda Sara Montijel pozira u Školi lepih umetnosti u Madridu.
Sara Montijel je, poput mnogih Španaca,
imala nesreću da deo svog života provede u diktaturi.
Ta siva Španija bila je nezamisliva. Naša zemlja je bila veoma tužna.
Sve je bilo skromno, strogo, s puno ustezanja.
A ona se pojavila i izvanredno proširila svoj erotski naboj.
To je bio trijumf uprkos svemu.
Sara je pokazala da Španija ima i radosti, ima i sjaja, ima boje.
Sara Montijel nije pripadala svom vremenu.
Mislim da je ona bila velika najava da se svet menja.
I te kako je bila svesna svoje važnosti u zemlji
koju je bila predodreðena da promeni.
"Ovde imam svet u kom sam kraljica. U Holivudu to ne bih bila."
Iznenada je shvatila da je postala čitava industrija,
žanr koji se zove Sara Montijel,
te da je ona vrhunac španske zabavne scene veka.
Radnja? Radnja je bila Sara Montijel.
Njene pesme, njena nestašnost, njen način kako sve radi.
Bila je prototip likova koji su zahtevali odreðene crte ličnosti
da bi neko mogao da ih odigra.
Uvek su to žene koje se graniče sa stereotipom fatalne žene.
Šta volimo? One koje žive bogougodno? Ne.
Volimo one druge.
To je mešavina melodrame, ludila i izvesnog nadrealizma.
Odjednom, časna sestra je silovana
i nije bilo drugog izlaza, pa je postala prostitutka.
Skakali smo iz jednog u drugo i bilo je fantastično.
Poznati su krupni planovi Sare Montijel.
Gotovo kao muzički spotovi. -Taj kadar...
Malo ko bi mogao da iznese takav kadar.
On je rušio četvrti zid. Sara je gledala pravo u kameru.
To je nešto sasvim jedinstveno u istoriji filma.
Jedno se dešava u svim filmovima Sare Montijel:
mnogo peva i mnogo pati.
To je žanr Sare Montijel.
Ja sam Sara Montijel, sviðalo vam se to ili ne.
Niko to ne može da mi oduzme.
Filmovi su joj bili uspešni iako su sadržavali nemoralne aspekte.
To duguje zaradi koju su donosili, ali i političkom kontekstu.
I Frankov režim je bio zainteresovan za tu promenu imidža,
da se pokaže izvesna otvorenost naročito inostranstvu.
Korišćena je i kao moneta za potkusurivanje.
Prodavali bi moje filmove Rusiji,
a onda bi u zamenu za Saru, uvozili naftu u Španiju.
Uprkos tome, Sara Montijel je bila prava crna ovca u Frankovoj Španiji.
Dok su se mnogi klanjali, ona je stajala uspravno.
Dok su mnogi prihvatali tadašnji moral, ona se bunila.
Tokom Frankove vlasti, bilo je nekoliko dana
kad su pozivali glumce, glumice i takozvane "zvezde" da nastupaju.
Ona je, recimo, odbila da učestvuje jer je tražila da joj puste ujaka
koji je iz političkih razloga bio u zatvoru u Kartaheni.
Franko je rekao: "Sigurno je tamo s razlogom."
A ona je odbila da ide na tu gala večeru.
Ali mi je rekla da jednom nije uspela da se izvuče.
I tad je želela da napravi nešto nestašno.
Franko ju je zamolio da otpeva "Prodavačicu ljubičica",
a ona mu je odgovorila: "Dobro, sad gledajte."
S bine je delila ljubičice.
I jasno mu rekla: "Kupite jednu od mene, vaše ekselencijo."
I tad je Franko ustao da uzme buketić ljubičica.
A kad bi Franko ustao, svi u publici morali su da ustanu.
Učiniti tako nešto tad u Španiji nije bilo samo neuobičajeno,
već su zbog toga neki završavali i u zatvoru.
A to je bila njena mala osveta.
Bila je najslobodnija žena koju je ova zemlja imala.
Iz generacije koja nije bila slobodna.
Ni Franko nije mogao da je zaustavi. Čak ni on.
Zovem se Luis Fernando Karasko.
Upoznao sam Saru dok sam bio vrlo mlad.
Bio sam njen najbolji prijatelj, njen brat.
Zvala me je gotovo svakog dana.
Znala je da sam diskretan. Svašta mi je pričala.
Ovo mi je prvi put da dajem intervju za televiziju.
Luis Fernando Karasko pojavljuje se u Sarinom životu
kao mlaði brat kojeg nikad nije imala.
Sara nikad nije mogla da bude sama.
Otpratio bih je nekud ako bi trebalo.
Njihov odnos je bio isključivo ljudski.
Nikad ništa nije tražio od nje.
To je bilo važno jer je divno imati pored sebe nekoga
od koga ništa ne očekuješ, a s kim možeš da plačeš kad poželiš.
Imala je kuće u Madridu za koje niko nije znao.
Tamo bi ostajala po 10 ili 12 dana.
Odlazili bismo njena majka, sestričina Tonji i ja.
Šezdesete i sedamdesete godine,
koje su profesionalno bile izuzetno uspešne,
privatno su joj bile prilično teške.
Često se osećala usamljeno.
A nekog poput nje, s izraženim emotivnim i majčinskim potrebama,
izuzetno su pogaðali pobačaji.
Sara Montijel: Moja sreća neće biti potpuna ako nemam decu.
Ne razmišljam o usvajanju, imaću svoje dete.
Videla je da druge žene koje teško žive imaju decu, a ona nema.
Imala sam dete koje je umrlo nedugo nakon poroðaja.
Bilo je to frustrirajuće jer sam možda mogla da živim bez dece,
ali ne i s gubitkom.
Ne znam da li me razumeš. Stvar je u tome da sam ih izgubila.
U SLEDEĆOJ EPIZODI
Sara je bila u periodu života kad joj je bio potreban neko
ko zna kako da se nosi s njom.
Bili su par za kojim bi se svi okretali gde god da se pojave.
Rekla mi je: "Molim te, nemoj nikom reći."
Ćutao sam, ali je ona prolazila kroz pakao.
Želim ovo ponovo da ti pokažem. Divno je.
Madrid, jesen 1992.
Pogledaj tatu. Snimaš li? -Da.
Jesi li otvorio? -Jesam.
Osećao sam naklonost drugih jer nosim prezime Montijel.
S ponosom govorim da sam Zeus Montijel, Sarin sin.
Ovde sam da me slušate.