Ahoj. Přistihli jste mě.
Vánoce nemůžete mít bez stromečku, že?
A stromeček nemůžete mít bez lesa
a v něm náš příběh začíná.
Přemýšleli jste někdy, co dělá vánoční příběh vánočním?
Někteří tvrdí, že stačí, aby se odehrával o svátcích.
Vánoční duch se do něj přenese. Nic víc nepotřebujete.
Ale já si myslím, že to nestačí.
Sami víte, jak se cítíte v tomto období.
Někdy jste veselí, někdy smutní.
Možná se to nedá ani vyjádřit slovy.
Ale když to zkusíte, můžete to vyjádřit písničkou.
Ta, kterou teď zazpívám, z velké části nedává smysl.
Ale ty části, které smysl dávají, znamenají hodně.
SKORO VÁNOČNÍ PŘÍBĚH
Třpytka.
Mám tě!
Jo!
Ale ne!
- Moone! - Moone.
Už zase?
- Už zase. - Viděl jsi mě?
Tak daleko jsem ještě nikdy sám neletěl.
Tohle bylo dokonalé hnízdo a teď se na něj podívej.
- Podívej se... - Rozbil jsi ho.
Teď si můžeme udělat ještě lepší.
Podívejte, co jsem našel. Představte si stříbrné hnízdo.
Na vrcholku toho nejvyššího stromu. Všichni by o nás mluvili.
Stříbrné hnízdo?
Všichni se na nás budou dívat. Všichni nás uvidí.
- A co je na tom špatného? - Jsme sovy. Nemáme být vidět.
- Pojď se mnou... - Ale co, když chci být vidět?
A chceš být také sežrán?
Všichni ostatní tvorové v lese
- by si tě nejradši dali na večeři. - Myši ne.
- Kdyby byly větší, tak ano. - Vrabci taky ne. A...
- Co se děje, tati? - To byl nejspíš jen list.
Velký strašidelný list šustící v lehkém, ale přesto děsivém vánku.
Velmi vtipné, malý Moone.
Myslíš si, že víš, co tě venku čeká, ale nemáš nejmenší tušení.
- Nějakou představu mám. - Jo, až vyrosteš,
můžeš si udělat stříbrné hnízdo v jakémkoliv stromě budeš chtít,
ale začíná být docela zima, a my teď nemáme žádné hnízdo.
Buď hodným bratrem a zůstaň tu s Peakym, zatímco se poohlédnu po novém domově.
- Zvládneš to? - Ano, tati.
Buďte potichu a nikam nelítejte.
Vrátím se.
- Nechtěl jsem ho rozbít. - Ale rozbil jsi ho.
Kdybych měl pár hezkých větviček, mohl bych ho opravit.
Mohl bych to udělat, než se táta vrátí. Překvapil bych ho.
Ale táta říkal, že tu máme zůstat.
Neboj se, Peaky. Nepoletím daleko. Jsme v lese.
- Klacíky a větvičky jsou tu všude. - Počkej, Moone!
Hned se vrátím!
Tady je jedna.
Tahle by taky šla.
A tahle je dokonalá!
Třpytka.
Leť, Moone, mám ho!
- Tati! - Leť!
- Jsi v pořádku? - Moje křídlo. Asi jsem si ho zlomil.
Budeš v pořádku. Hlavně zůstaň na stromě.
Zůstaň tady. Vrátím se.
Ano, tati.
„Zůstaň na stromě.
Zůstaň na stromě.
Zůstaň na stromě.“
A je to!
Uvolněte cestu!
Jedeme.
Klídek. To zvládnu.
Co je to za les?
Promiňte.
Bože. Ale ne...
Jste v pořádku?
- Jo, nic mi není. - To byl hodně tvrdý pád.
- Může vás někdo odvést domů? - Nechte mě být.
- Odcházím. - Můžeme vás doprovodit?
- Nic mi není. - Pojď se mnou. Opatrně!
Ahojky. Jsi asi na špatném místě, co?
Ztratil ses?
Ano, pane.
Asi jsem taky na špatném místě. Dávej na sebe pozor.
Ulice jsou trochu nebezpečné... a ledovaté.
- Jídlo! - Tohle je moje.
- Děkuju. - Jídlo.
Omlouvám se, nechtěl jsem sníst všechno.
- Ale, ale... - Copak to tu máme?
- Máme tu něco živého. - Jo, jsem živý.
- Jídlo! - Ne, já nejsem k jídlu, pane.
Co vůbec jíš? Leť tam, kam patříš.
Omlouvám se. Jen jsem doufal, že...
Na chvíli tě přeruším.
Podívej. Tohle je odpad, jasné?
A odpad je pro holuby, a ne pro tebe.
Jo. Co jsi vlastně zač?
- Jsem sova. - Sova?
Na to jsi moc malý, nemyslíš?
Nemyslím si, že jsi sova.
Sovy jsou přece jak je známo noční tvorové.
- Ne, ty nejsi sova. - Přísahám, že jsem.
- Jídlo. - Ne, nechci vaše jídlo.
- Jen chci... - Nedostaneš ho, tak se přestaň ptát.
Já se neptal.
- Jen jsem... - Proboha.
Chceš, aby hladověl?
- Hladoví! - Jídlo.
Jakou bude mít šanci se najíst, pokud nejí odpadky?
- Má hrozný hlad. - Jídlo!
Co se ti vlastně stalo s křídlem?
No, byla to...
- Popral jsem se a teď... - Ale podívejme, tvrďák.
- Myslíš, že se s námi o to můžeš prát? - Hloupý nápad, kluku.
To jsem neřekl. To jste řekli vy!
Je to tři na jednoho. Myslíš, že máš šanci?
- Velmi špatný nápad. - Ne!
Tak jo, ukážeme mu, jak to chodí na Rockefeller Plaza!
A už je to tu zase.
Jídlo!
Támhle.
- Leťte! - Jídlo.
Míří na pátou ulici!
- Ahoj, prcku. - A mám tě!
Hej, zpomal. Jen si s tebou chci promluvit.
Teď už nám neunikneš.
Ne!
- Zase ty? -„Zase ty“.
- Co je to? - Ahoj.
- Co je to za les, ve kterém žijete? - Jak ses dostal tak daleko?
Je to blízko?
Co se ti stalo s křídlem? Je zlomené?
Jako by svátky už tak nebyly dost stresující.
Neboj.
Chudáčku. Pojď ke mně.
To je ono.
Jmenuju se Luna.
Nejmilejší tvář, kterou jsem za celý den viděl.
- Já jsem Moon. - Máš jméno?
- Táta mi říká „malý Moon“. - Jak ti mám říkat?
Jednoho dne budu velký Moon. Ale teď jsem většinou jen malý.
Jsi nějak upovídaný.
Co máš s nohou?
Ještě nikdy jsem sama nejela vlakem.
Jsme tady, ale bydlíme s mámou někde tady.
Asi bychom mohli dojet sem a přestoupit.
Když se ale vrátím domů, bude na mě naštvaná.
- Hej, chlapče. - Můj táta bydlí tady...
Tohle není místo pro tebe. Patří mě.
- Tohle všechno. - Ano, pane.
Všechno jsem si tu označkoval.
- Dobře. - Veselé Vánoce.
A tady je Rockefeller Plaza.
- Odtud jsme přišli. - Táta řekl, ať počkám na stromě.
Chtěla jsem si jen zabruslit.
Neviděla jsi tu náhodou strom?
59. ULICE – STANICE COLUMBUS CIRCLE
Myslela jsem si, že Vánoce jsou ve městě nejlepší.
Vůbec tomuhle místu nerozumím.
Chodíme sem s rodiči prohlížet si výlohy a vánoční ozdoby.
V mém lese se občas objeví lidé.
- Přišlo mi, že všichni vypadají šťastně. - Ale táta je nemá v lásce.
Ale já jim ukážu svůj nejlepší trik a usmějí se.
Tady se ale nikdo neusmívá.
Kdo ví? Třeba nejsou šťastní.
Třeba jsou všichni sami, jako my, a jen čekají, že Vánoce budou...
- Co se děje? - Myslím, že to je můj táta.
Jsou to jen hodiny.
Jsi v pořádku?
Nejsi, že?
Já taky ne.
Ale mám hlad.
- A co ty? - Říkáš jídlo?
- Však víš. Jíst, jídlo. - Můžu jíst jídlo.
Ty jíš?
Třeba červy, hmyz, housenky nebo malé myši.
Máš něco z toho?
Víc si toho za pět babek v New York City nekoupíš.
- Docela dobré. Nemyslíš? - Nic horšího jsem ještě nejedl.
Ale jsi hodná, že jsi to ulovila.
Připomínáš mi mého psa.
Máš podobné oči. Přijde mi, že rozumíš.
Ukazuješ na srdce? Máš mě ráda?
Moc tě neznám, ale myslím... že tě mám taky rád.
Promiň, začíná mě to hodně bolet.
To je ta nejúžasnější věc, jakou jsem kdy viděl.
Dokážu otočit hlavou kolem dokola.
Není to tak bezva jako ta noha, ale aspoň něco.
To jsme ale dvojka, co?
ROCKEFELLERŮV STROM
- Támhle je! - Co?
- Ten strom! Podívej! - Co se snažíš říct?
- Tam musím jít. - Počkej!
- Ten strom! - Vrať se.
- To je ten strom! - Zpomal.
- Táta říkal, ať na něm počkám. - Zastav! Nejsem tak rychlá.
- Ztrácíme ho! - Počkej, nestačím ti.
Ne!
- Zastav. - Je pryč.
- Já chci domů. - Já chci domů.
Asi je rozbitá.
Vždycky jsem si poradil.
Ale, ale.
- Podívejme, kdopak tu je. - Mysleli jsme, že ses nám ztratil.
- Jídlo. - Běžte pryč!
Jste jen banda křiklounů. Nechceme vaše odpadky.
Ztratili jsme se a jen se chceme dostat domů.
- Jo, na Vánoce. - Jo, na Vánoce. Ať už to je cokoliv.
- Slyšela jsem tě? - Slyšela jsi mě?
- Tak na Vánoce. - Na Vánoce je dobré být doma.
- Kéž bychom měli domov. - Vždyť máme.
Jo, to je pravda. Ulice.
- Jídlo. - Tak co myslíš, šéfko?
Asi bychom ti mohli ukázat cestu zpátky, pokud opravdu chceš.
- Vážně? - Jo.
- Ber to jako uvítací dar. - Do Velkého jablka!
- V jablkách jsou červy, - Ano, ty jsou na tom to nejlepší.
- Tak pojď. - Mám zlomené křídlo. Nemůžu létat.
Létat? Myslíš, že my létáme? Nezbláznil ses, kluku? Pohni!
To je ono.
- To je lepší. - Kéž bych si vzala šálu.
Nemyslel sis snad, že poletíme celou cestu až tam?
Jsme holubi. Projev nám trochu uznání.
Třpytka.
- Támhle je! - Počkej, pomůžu ti.
Musím se dostat nahoru, než tam přiletí můj táta.
Cože? Tak teď budeme utíkat?
Zastav. Tohle jsi fakt přehnal.
Všichni stůjte. Neutíkejte!
- Poběž. - Snad ne!
Tudy. Rychle!
Zatraceně.
Zvířata na led nesmí!
To zvládnu.
Zvládnu to.
Mám tě!
Leť!
Drž se, prcku. Mám tě!
- Ano! - Jo!
- Panenko skákavá. - Veselé Vánoce, kluku!
Leť vysoko, odvážná sovičko.
Je odsud docela dobrý výhled, že jo?
Jo.
Nevidím tu ale nikde tátu. Myslíš, že mě někdy najde?
No... možná. Nebo možná ne.
Ale podívej na všechny ty lidi dole, jak jsou šťastní.
Možná ti můžou pomoct ho najít.
Veselé Vánoce, kluku.
„Veselé Vánoce“?
Tak co myslíte? Co dělá z tohoto příběhu vánoční příběh?
Je to ten strom? Sníh? Světlo ve tmě?
Nebo ten pocit, kdy jste nedostali přesně to, co jste chtěli,
ale hluboko uvnitř víte, že i jedna maličká svíčka
může vše trochu rozjasnit a zahřát vás.
Možná je to tohle všechno.
- Nebo možná tohle. - Promiňte, pane?
Na tom stromě je malá sovička, která hledá svou rodinu.
A já hledám tu svou.
Tak pojď, prcku. Jsi hodně daleko od domova.
Musím tu zůstat a počkat na tátu.
- Musím... - Neboj se.
Dostaneme tě zpátky.
To je velmi teplé.
To je v pořádku. Můžeš jít.
- Tati! - Moone?
Tati!
- Moone, kde jsi byl? - Moone!
- Hledal jsem tě všude... - Veselé Vánoce, tati.
-„Vánoce“? -„Vánoce“?
- Co jsou Vánoce? - Co jsou Vánoce?
Vlastně nevím, ale myslím...
že tohle.
Máš pravdu, malý Moone.
Přesně o tomhle jsou.
České titulky Peter Gejdoš