Hei, sinä siellä. Sait minut kiinni.
Joulua ei ole ilman kuusta, vai mitä?
Eikä kuusta ole ilman metsää,
ja sieltä tämä tarina alkaa.
Oletko koskaan pohtinut, mikä tekee joulutarinasta joulutarinan?
Joidenkin mielestä tarvitaan vain, että tarina sijoittuu jouluun.
Se riittää.
Joulun tunnelma siirtyy tarinaan kuin itsestään.
Minun mielestäni siihen tarvitaan muutakin.
Tiedäthän, miltä tähän aikaan vuodesta tuntuu?
Vähän iloiselta, vähän surulliselta.
Ehkä sitä on vaikea pukea sanoiksi.
Ehkä siitä voi tehdä laulun.
Laulan seuraavaksi laulun, joka on enimmäkseen höpönlöpöä,
mutta ne osat, jotka eivät ole höpönlöpöä, ovat aika tärkeitä.
Kiiltää!
Sainpas!
Ei, ei!
Kuu!
Ei taas.
- Ei taas. - Näittekö minut?
En ole ikinä ennen lentänyt niin kauas yksin.
Tämä pesä oli täydellinen. Katso nyt!
- Katso nyt. - Sinä rikoit sen.
Nyt voimme tehdä siitä vielä paremman!
Katsokaa, mitä löysin. Kuvitelkaa, hopeapesä.
Korkeimman puun latvassa koko metsä puhuisi meistä.
Hopeapesä?
Kaikki katsoisivat meitä, näkisivät meidät.
- Mitä se haittaa, jos ihmiset katsovat? - Olemme pöllöjä. Meitä ei kuulu nähdä.
- Tule nyt ja... - Entä jos haluan olla näkyvä?
Haluatko tulla syödyksi?
Kaikki metsän otukset haluaisivat hyvin mielellään
syödä sinut suihinsa. - Hiiret eivät.
- Kyllä, jos olisivat isompia. - Eivätkä pääskyset.
- Mikä se oli, isä? - Se oli varmaan lehti.
Iso pelottava lehti, joka suhisi lempeässä mutta kamalassa tuulessa!
Erittäin hauskaa, Pikku-Kuu.
Luulet tietäväsi, millainen maailma on, mutta sinulla ei ole aavistustakaan.
- On minulla aavistus. - Kunhan kasvat isoksi,
voit rakentaa hopeapesän mihin puuhun haluat,
mutta nyt tulee kylmä, eikä meillä ole pesää ollenkaan.
Olepa nyt kunnon veli ja pysy täällä Piikin kanssa. Minä menen etsimään
uutta kotia. Lupaatko? - Kyllä, isä.
Pysykää paikoillanne, hyvin hiljaa, älkääkä menkö minnekään.
Hyvä on. Tulen takaisin.
- Ei ollut tarkoitus rikkoa pesää. - Rikoit silti.
Osaisin varmasti korjata sen. Tarvitsen vain muutaman hyvän oksan.
Voin tehdä sen ennen kuin isä tulee takaisin. Se olisi yllätys.
Isä sanoi, että meidän pitää pysyä täällä.
Älä pelkää, en mene kauas. Olemme metsässä.
- Oksia ja varpuja on kaikkialla. - Odota, Kuu.
Tulen heti takaisin!
Siinä on yksi.
Tuo voisi olla hyvä.
Tämä on täydellinen.
Kiiltää!
Mene, Kuu! Sain sen kiinni!
- Isä! - Mene!
- Oletko kunnossa? - Minun siipeni taitaa olla poikki.
Selviät kyllä. Pysy puussa.
Pysy puussa. Tulen takaisin.
Kyllä, isä.
"Pysy puussa. Pysy puussa."
"Pysy puussa."
Puu kaatuu!
Pois tieltä! Olemme liikkeessä.
Lähdetään. Nyt mennään!
Tasaisesti. Minä pystyn tähän.
Millainen metsä tämä on?
Anteeksi!
Voi ei!
Oletko kunnossa?
- Kaikki hyvin. - Lensit kunnolla maahan.
- Kuka vie sinut kotiin? - Antakaa minun olla.
- Lähden. - Voimmeko saattaa sinut?
Tule minun mukaani. Varo!
Hei, sinä siellä. Taidat olla väärässä paikassa.
Oletko eksynyt?
Selvä.
Minäkin taidan olla väärässä paikassa. Pidä huolta itsestäsi.
Näillä kaduilla on vaarallista ja liukasta.
- Ruokaa, ruokaa! - Se on minun.
- Kiitos paljon. - Ruokaa!
Anteeksi, en aikonut syödä sitä kokonaan.
- Jaahas. - Mitä täällä tapahtuu?
- Täällä on yksi elossa. - Kyllä, minä olen elossa.
- Ruokaa! - Minä en ole ruokaa.
Mitä olit syömässä? Mene sinne minne kuulut.
Olen pahoillani. Halusin vain saada...
Keskeytän sinut siihen paikkaan.
Tämä on jätettä, tajuatko?
Jäte on pulujen ruokaa, ei sinunlaistesi ruokaa.
Mikä oikein olet?
- Olen pöllö. - Pöllökö?
Olet aika pieni pöllöksi. Vai mitä?
En usko, että olet pöllö.
Pöllöt ovat tunnetusti yötaivaan pahamaineisimpia petoja.
- Et sinä ole pöllö. - Vannon, minä olen pöllö.
- Ruokaa. - En halua ruokaanne.
- Haluan vain päästä... - Ei onnistu. Lakkaa pyytämästä.
Minä en pyytänyt.
- Minä puhuin... - Jestas.
Pitäisikö Puntin kuolla nälkään?
- Hän kuolee nälkään! - Ruokaa.
Mitä hän voi syödä, ellei hän syö jätettä?
- Sillä on kova nälkä. - Ruokaa!
Mitä siivellesi tapahtui?
Se nyt oli...
- Jouduin tappeluun. Se meni poikki. - Kova kaveri!
- Luuletko päihittäväsi meidätkin? - Huono idea.
En minä niin sanonut! Sinä sen sanoit!
Kolme vastaan yksi. Luuletko pärjääväsi meille?
- Kamala idea. - Ei.
Näytetään sille, mistä Rockefeller Plazan pulut on tehty!
Voi mokoma. Taas sitä mennään.
Ruokaa, ruokaa!
Tuolla!
- Mene, mene! - Ruokaa!
Se menee pitkin viidettä!
- Hei, pikku kaveri. - Kiinni jäit.
Hidasta vähän. Haluamme vain jutella.
Nyt jäit kiinni!
Ei, ei!
- Sinä taas. -"Sinä taas."
- Mikä tämä paikka oikein on? - Hei sinulle.
- Millaisessa metsässä sinä asut? - Miten jouduit näin kauas kotoa?
Onko se lähellä?
Mitä siivellesi tapahtui? Onko se rikki?
Ihan kuin loma ei olisi jo tarpeeksi stressaava.
Kaikki hyvin.
Tule tänne, pikku parka.
Sillä tavalla.
Nimeni on Luna.
Sinulla on koko päivänä kilteimmät näkemäni kasvot.
- Minun nimeni on Kuu. - Onko sinulla nimeä?
- Isä kutsuu minua Pikku-Kuuksi. - Miten kutsun sinua?
Jonain päivänä olen kai Iso-Kuu. Nyt olen enimmäkseen vain pieni.
Sinulla on paljon sanottavaa.
Kuuluuko jalkasi olla tuollainen?
En ole koskaan ennen ollut junassa yksin.
Olemme tässä, mutta äiti ja minä asumme jossain tuolla.
Voisimme mennä tällä junalla tuohon junaan.
Jos menen takaisin kotiin, hän on vihainen minulle.
- Hei, lapsi. - Isäni asuu tuolla...
Tämä ei ole sinun paikkasi. Tämä on minun paikkani.
- Kokonaan. - Kyllä, herra.
Pissasin kaikkialle sen päälle.
- Okei. - Hyvää joulua.
Tässä on Rockefeller Plaza.
- Sieltä juuri tulimme. - Isä käski odottaa puussa.
Halusin vain mennä luistelemaan.
Oletko nähnyt täällä missään puuta?
Ajattelin ennen, että joulu oli paras aika olla kaupungissa.
En ymmärrä tätä paikkaa ollenkaan.
Tulimme vanhempieni kanssa katsomaan näyteikkunoita
ja kaikkia koristeita.
Minun metsääni tuli joskus ihmisiä meitä katsomaan.
- Kaikki näyttivät onnellisilta. - Isä ei pitänyt heistä yhtään,
mutta minä esitin parhaan temppuni ja he hymyilivät.
Ihmiset täällä eivät näytä samalta.
Kuka tietää? Ehkä he eivät ole onnellisia.
Ehkä he ovat yksin, kuten me. Odottavat vain, että joulu olisi jo...
- Mikä se on? - Se on isä!
Kello se vain on.
Onko kaikki hyvin?
Ei taida olla.
Ei minullakaan.
Minulla on kyllä nälkä.
- Entä sinulla? - Sanoitko ruokaa?
- Tiedäthän, syömistä, ruokaa? - Voisin syödä ruokaa.
Maistuisiko?
Pidän madoista, hyönteisistä, toukista tai pikku hiiristä.
Onko sinulla niitä?
Tässä kaikki, mitä viidellä dollarilla saa New Yorkissa.
- Eikö maistukin hyvältä? - Pahinta, mitä olen ikinä syönyt,
mutta oli kilttiä metsästää se.
Muistutat koiraani.
Sinulla on samanlaiset silmät. Näytät siltä, että ymmärrät.
Osoitatko sydämeesi? Rakastatko minua?
En tunne sinua hyvin, mutta luulen, että minäkin rakastan sinua.
Anteeksi, tähän alkaa todella koskea.
Tuo on ehkä makein juttu, minkä olen ikinä nähnyt.
Minä voin kääntää pääni kokonaan ympäri.
Ei yhtä hyvä kuin tuo jalka, mutta on se jotakin.
Olemme aika pari, vai mitä?
- Siellä se on! - Mikä se on?
- Tuo puu! Katso! - Mitä yrität sanoa?
- Minun pitää mennä sinne! - Odota!
- Tuo on se puu! - Tule.
- Tuo on se puu! - Hidasta.
- Isä käski pysymään puussa. - Pysähdy! En ole yhtä nopea kuin sinä.
- Se menee pois! - Odota, en pysy perässä!
Ei!
- Pysähdy! - Se meni jo.
- Haluan mennä kotiin. - Haluan mennä kotiin.
Taisi mennä rikki.
Eipä se ole minua ennenkään estänyt.
Jopas jotakin.
- Kuka se siinä. - Luulimme kadottaneemme sinut.
- Ruokaa. - Menkää pois!
Olette pelkkiä öykkäreitä. Emme halua teidän jätteitänne!
Olemme eksyksissä ja haluamme kotiin.
- Niin, jouluksi. - Aivan, jouluksi. Mitä se onkaan.
- Kuulinko sinut juuri? - Kuulitko minut juuri?
- Vai jouluksi. - Koti on hyvä paikka olla jouluna.
- Olisipa meillä koti. - Onhan meillä koti.
Onhan meillä, olet oikeassa. Meillä on kadut.
- Ruokaa. - Mitä sanot, pomo? Pitäisikö meidän?
Voisimme varmaan näyttää sinulle tien takaisin, jos todella haluat.
- Voisitteko? - Toki.
- Ota se tervetuliaislahjana. - Isoon Omenaan!
- Omenoissa on matoja. - Aivan, se on niissä parasta.
- Tule. - Siipeni on rikki, en voi lentää.
Lentää? Luuletko, että lennämme? Olet sekaisin. Ala tulla!
- Tämä kyllä kelpaa. - Olisipa minulla huivi.
Et kai kuvitellut, että lentäisimme koko matkan perille asti?
Olemme puluja, ota se huomioon.
Kiiltävää!
- Siellä se on! - Odota. Anna kun autan sinua.
Minun pitää päästä latvaan, ennen kuin isä ehtii paikalle.
Mitä? Siis nytkö juostaan?
Pysähdy. Tämä peli ei vetele.
Pysähtykää. Lakatkaa juoksemasta!
- Tulkaa! - Ei käy.
Tänne päin! Tuolla se on!
Kaikkea kanssa.
Ei eläimiä jäälle!
Minä pystyn tähän.
Minä pystyn tähän!
Sain sinut kiinni.
Lennä!
Pidä kiinni, pikkuinen. Minä vien sinut.
- Hyvät hyssykät! - Hyvää joulua, pikkuinen!
Lennä korkealle, rohkea pikku pöllö!
Täältä korkealta on hyvät näkymät, eikö?
Niin on.
Isää ei vain näy. Luuletko, että hän ikinä löytää minua?
Ehkäpä... tai ehkä ei.
Katso kaikkia noita ihmisiä, joilla on ilo sydämessään
ja muuta sellaista.
Ehkä he voivat auttaa sinua löytämään isän.
Hyvää joulua, pikkuinen.
Hyvää joulua?
Mitä mieltä olet? Mikä tekee tästä tarinasta joulutarinan?
Onko se kuusi? Vai lumi? Vai valo pimeydessä?
Ehkä se on se tunne,
kun ei saa ihan sitä mitä haluaa,
mutta syvällä sisimmässään tietää, että pienikin kynttilä
antaa vähän valoa ja vähän lämpöä.
Ehkä se on kaikkea tuota.
- Tai ehkä se on tämä. - Anteeksi?
Tuolla puussa on pieni pöllö, joka etsii perhettään.
Minunkin pitää löytää omani.
Tule, pikkuinen. Olet hyvin kaukana kotoa.
Minun pitää pysyä tässä. Minun pitää odottaa isää.
- Minä aion... - Älä huoli.
Viemme sinut kotiin.
Tämä on hyvin lämmin.
Kaikki hyvin, voit mennä.
- Isä! - Kuu?
Isä!
Missä olet ollut?
- Minä etsin ja etsin... - Hyvää joulua, isä!
Joulua?
Mikä joulu on?
En itse asiassa tiedä, mutta luulen,
että se on juuri tätä.
Olet oikeassa, Pikku-Kuu.
Se on juuri tätä.
Käännös: Pia Valtanen-Amies