No tak.
Určitě jste moc unavení.
Dobře.
Zazpívám písničku.
Co? Ne, jestli natáčí... Taťko, ne.
-Nenatáčím. Nemám telefon. -Vypadám jak stařena.
-Koukni na mě. -Nenatáčím.
-Fajn. -Je vypnutý.
Jste moje sluníčka
Moje jediná sluníčka
S vámi jsem šťastná
Když je obloha šedá
Nikdy se nedozvíte, miláčci
Jak moc vás miluji
Prosím, neberte mi moje sluníčka
Onehdy v noci
Když jsem spala
Zdálo se mi, že vás držím...
CHYBĚLA JSI NÁM, MAMI! S LÁSKOU, ELIAS A LUKAS
DOBROU NOC, MAMI
Můžeš jít pozdravit, jestli chceš.
Jo, ale nevím, nemyslím, že mě teď chce máma vidět.
Ale zavolala a řekla, že na vás bude čekat s otevřenou náručí.
Tak už jděte.
Utíkej.
A buďte na mámu hodní.
Mami?
Venku?
Eliasi!
Tak pojď.
-Mami? -Mami?
Přijeli jste brzo.
Ještě jsem se chystala.
Já vím. Vím, že je to zvláštní. Chtěla jsem...
Pokoušela jsem se zavolat předem, abych to vysvětlila, ale...
No, to je jedno. Už jste tady.
A podívejme na vás,
tolik jste vyrostli, jste skoro tak vysocí jako já.
Věřte mi,
nesnesu, že mě vidíte takhle,
ale není se čeho bát.
Pořád jsem to pod tím já.
Maminka jen podstoupila
malý zákrok.
-Operaci. -Jsi nemocná?
Ne, nejsem nemocná.
Slibuju. Všechno je v pořádku.
Jen...
Nevím. Potřebovala jsem
změnu. Nový začátek.
Jako když máte starší auto a musíte ho dát do opravny.
To se může stát i s lidmi.
Občas potřebujete jen trochu vyladit.
Táta nic neříkal.
No, doufala jsem, že to může být naše malé tajemství.
Co myslíte?
Kde mám sluchátka?
Co je tady dole?
Jak myslíš, že pod tím vypadá?
Pamatuješ, když jsme viděli toho přejetýho mývala a celá
-silnice... -Nech toho!
byla od krve?
-Přestaň. Odporný! -Takže asi takhle.
Přestaň, jde o mámu!
Nech toho!
Děje se něco?
-Ne. -Ne, mami.
Tak jo, dobře.
Jen jsem chtěla mít všechno dokonalé.
Něco jsem vám koupila,
ale přijeli jste dřív, než jsem měla šanci to zabalit.
Co je to?
F-18 Super Hornet.
Takže se vám líbí?
Moc. Díky, mami.
Jo.
Dobře.
Víte, můžete mi pomoct s několika drobnými domácími pravidly.
Jen co se bude máma uzdravovat.
Pravidly?
Jako co?
Jednoduché věci.
Například žádné běhání nebo křik po domě
a na chvíli taky žádné návštěvy nebo hraní si s ostatními,
pro trochu klidu a ticha.
A slunce
nesvědčí maminčině kůži, takže necháme zatažené žaluzie.
A do mojí kanceláře a ložnice je vstup zakázán.
Do stodoly taky.
-Ale co... -Bez diskuse.
Dobře? Platí to, co řekne máma.
Myslíte, že to zvládnete?
Jo, jasně.
Eliasi, slyšíš mě?
Ano, mami.
Dobře.
Hele.
Co kdybyste si utíkali ven hrát? Můžete si vybalit později.
-Mami? -Jo.
Tohle jsem pro tebe nakreslil.
Děkuju, zlatíčko.
CHYBĚLA JSI NÁM, MAMI! S LÁSKOU, ELIAS A LUKAS
Odkdy máte telefon?
-To je tátův starý telefon. -Dal nám ho.
Nechci, abyste na tom trávili všechen svůj čas.
Mohli bysme něco dělat společně.
Byl to dlouhý den, Eliasi.
Ale my nejsme unavení.
Není ještě ani osm.
Ne, počkat.
„Jeho žlutá kůže pod sebou stěží zakrývala
„práci svalů a tepen.
„Jeho černé vlasy se leskly a vlály.
„Zuby měl perleťově bílé.
„Ale ty jen tvořily děsivější kontrast s jeho vodnatýma očima,
„seschlou pletí a rovnými černými rty.“
Dobrou noc.
Nezazpívala jsi tu písničku.
Dnes ne, Eliasi.
Ale vždycky tu písničku zpíváš.
Na písničky jste příliš staří.
Zavřete oči, usnete dřív, než se nadějete.
Co?
Nic jsem neřekl.
Slyším, jak přemýšlíš.
To nic.
Nepřijde ti, že je něco jinak?
S mámou?
Co když je to tak dlouho, co jsme ji viděli,
že už nás nemá ráda?
Je naše máma.
Musí nás mít ráda. Je to její práce.
Jste moje sluníčka
Moje jediná sluníčka
S vámi jsem šťastná
Když je obloha šedá
Nikdy se nedozvíte, miláčci
Jak moc vás miluji
Prosím, neberte mi moje sluníčka
Pro celou oblast tří států, varování před silnými bouřkami
od zítřejšího večera až do pátečních ranních hodin.
Schovka v lese? Můžeš se schovat jako první.
Hej, Eliasi.
Eliasi.
Víš, jak se říká tomu hezčímu dvojčeti?
Jak?
Většina lidí mi říká Lukas.
Možná ji minulou zimu zavřela.
Ale máma říkala, že nemůžeme.
Eliasi.
Eliasi. Co tam nahoře děláš?
Co jsi tam dělal?
Dala jsem vám jasné instrukce. Zůstaňte tam, kde vás uvidím.
-Nemůžu za to. -Protože ty nikdy za nic nemůžeš, že ne?
Byli jsme tam jen na chvilku.
Už ani slovo.
-Lukas ztratil baseballovou rukavici. -Přestaň mluvit!
Odteď zůstaneš uvnitř.
Seš v pohodě?
Nechtěl jsem nás dostat do potíží.
Neudělal jsi nic špatnýho.
Promiň.
To místo ve stodole...
Myslím, že to byla krev.
Jaký místo?
To na zdi.
Nejspíš jen barva nebo tak něco.
To je ten problém. Nikdy není sám bez Lukase.
Přistihla jsem ho, jak se plíží do stodoly.
Říkám ti, ví, že něco není v pořádku.
Podívej, nemyslím, že v tomhle domě vydržím dalším vteřinu.
Musím s tím skoncovat.
Musím se ho zbavit.
Jak dlouho ještě musím předstírat?
Počkej.
-Co myslela tím „předstíráním“? -To já nevím.
Ale nelíbí se jí, že jsme pořád spolu.
Co?
Dobré ráno.
Slyšela jsem pračku.
Něco perete?
Haló? Co je v té pračce?
Moje povlečení.
Prosím?
Vteřinku.
Nic neslyším.
Já taky ne.
Řekni něco.
Haló?
Bez jídla a bez vody,
budou mít dovednosti a vůli, aby přežili?
Kam to mám dát?
Někam, kam se nepodívá.
Její léky.
Píše se tu: „Může způsobovat ospalost.“
Doufám, že si jich vzala hodně. Prostě to dej pod postel.
Tamhle.
Říkal jsem ti, že s ní něco je.
A proč kouřila? Nesnáší kouření.
Co?
Lukasi. Co? Řekni mi to.
Pamatuješ, jak máma řekla, že jsme moc staří na písničku?
Co když ji nezazpívala, protože nezná slova?
Zpívala ji každou noc.
Máma jo.
Podle mě to není naše máma.
Ne.
Ne, to nedává smysl.
-Říkal jsi, že předstírá... -Jen se mě snažíš vyděsit.
-Předstírá, že je ona... -Přestaň!
Řekni mi, že je to určitě ona, a já přestanu.
Tady.
Co?
Koukni na její oči.
Zelený.
Modrý.
Víš, že mám pravdu. Tohle je důkaz.
Zkus znovu tátu.
Nebere to.
Tak mu nech vzkaz.
-Haló? -Nechoď dovnitř.
No tak, otevřete.
Víte, že v domě nemám ráda zamčené dveře.
-Co tam děláte? -Nic.
Dobře, no, podívejte, já vím, že to mezi námi
nejde úplně hladce.
Ráda bych začala znovu.
Odpustíme a zapomeneme?
Uvařila jsem večeři.
Kuřecí nugety.
Haló?
Nemáme hlad.
No, jednou budete muset vyjít ven.
Zavolej tátovi.
-Nenatáčej mě. -Nenatáčím. Kdo natáčí?
No tak, zlato. Vypadám jak stařena. Prosím, vypni to.
Vypadá nádherně.
Čas na písničku.
Jste moje sluníčka
Moje jediná sluníčka
S vámi jsem šťastná
Když je obloha šedá
Nikdy se nedozvíte, miláčci
Jak moc vás miluji
Prosím, neberte mi moje sluníčka
Kde je?
Vstaňte.
-Co? -Řekněte mi, kde je.
-Co? -O čem to mluvíš?
Nedělejte, že jste hloupí. Nejste hloupí.
-Telefon, dejte mi ho. -Ale my jsme nic neudělali.
Lžete.
Lhali jste mi.
Porušili jste pravidla a zavolali svému otci.
Poslední, co potřebuju, je mít ho za zadkem
kvůli báchorkám, co jste mu napovídali.
-Ale my nelžeme! Nevolali jsme tátovi. -Buď zticha! Nemluv!
Dejte mi ten telefon.
-Ne! -Dej mi ho. Dej...
-Přestaň! To nemůžeš udělat! -Mami!
Přestaň!
Kam jdeš?
Stůj!
Co to děláš?
Vrať ho!
Musíte se naučit, co vás lhaní stojí.
Tohle se stane, když neříkáte pravdu.
To není fér.
Fér?
Podle vás je něco z toho fér?
Myslíte, že jsem to chtěla? Myslíte, že si to užívám?
Budu držet hlídku jako první.
Můžeš spát.
Co je to?
To je ona.
Co to děláš?
Odpověz mi.
Do prdele! Co je to s tebou?
Vrať se sem!
Co se děje?
Jen jsem si chtěl být jistý.
Eliasi, v tomhle domě nezamykáme dveře.
Zlatíčko, nezlobím se na tebe.
Jen si chci promluvit.
Jdi pryč!
Otevřete ty zasraný dveře!
Dobře, počítám do tří.
Jedna.
Dva.
Kurva!
Snažila jsem se na vás být hodná.
Mít pochopení.
Snažila jsem se spolupracovat.
Udělala jsem všechno, co jsem měla.
A takhle se ke mně chováte?
Ke svojí vlastní matce?
Ty nejsi naše matka.
Co jsi to řekl?
Eliasi, nedělej to.
Řekni to nahlas.
Vstaň!
Eliasi.
Ty nejsi naše matka.
Je hrozné říct něco takového.
Nedělej to.
Naše matka nás milovala.
Vezmi to zpátky.
Nemilujeme tě. Nenávidíme tě.
-Lukasi, řekni jí to. -Nemluv s ním! Mluv se mnou!
Co jsi udělala s naší mámou? Kde je?
Lžeš, Eliasi. Neříkáš pravdu.
-Já nelžu, to ty lžeš! -Řekni to. Řekni, že jsem vaše matka.
-Ubližuješ mi! -Řekni to!
-Ne! -Přestaň!
Moc jsem tě rozmazlovala. S tím je konec.
Věci se změní. Slyšíš mě?
Pusť mě!
-Už žádné lži! -Přestaň!
-Řekni to!
-„Jsi moje matka.“ -Přestaň! Studí to!
„Jsi moje matka.“
Řekni to.
-Ne! -„Jsi moje matka.“
-Prosím! -„Jsi moje matka.“
Řekni to. Eliasi.
„Jsi moje matka.“
Jsi moje matka.
Musíme odejít.
Není to tady bezpečný.
Tak pojď!
Haló? Potřebujeme pomoc! Otevřete! Prosím!
Prosím, otevřete dveře! Pomozte nám, prosím!
Nikdo tady není.
Nejde proud.
Telefon je taky vypnutý.
Budeme tady muset zůstat, než přejde bouřka.
Zajímalo by mě, kde je máma právě teď.
Myslíš, že jí chybíme?
Jasně, že jo.
Myslíš...
Myslíš, že je v pořádku?
Máma by se poprala se 100 miliony padouchů, jen aby nás našla.
Určitě je v pořádku.
Je moc velký ticho.
Povídej si se mnou.
O čem?
To je jedno.
O čemkoli.
Vyprávěj mi příběh.
Tak jo.
Než jsme se narodili...
Jestli si jenom chceš dělat srandu,
-nemám náladu na tvoje hloupý vtipy. -Eliasi, zmlkni.
Než jsme se narodili,
když jsme byli tak malí, že si nás nikdo ještě ani nevšiml,
když jsme byli jeden člověk
jako všichni ostatní.
Většina lidí tak zůstane.
Ale my jsme byli chytří.
Rozhodli jsme se, že se rozdělíme na dva.
A tak už nikdy nebudeme muset být sami.
Lukasi?
Hej. Hej!
V pořádku, chlapče.
Žádný strach. Nejsi v maléru. Jen jsem přišel pomoct. Dobře?
Hej, San?
Pojď se podívat, co jsem našel.
Co je to za osobu?
To nevíme.
Má zakrytou celou tvář.
Ale děsí vás?
Řekni jí o té studené vodě.
Hej, Sandy.
Tak jo.
Priorita číslo jedna je vás odsud dostat.
Kam pojedeme?
Někam do bezpečí a s opravdovou postelí.
Slibuju, že nedovolím, aby vám někdo ublížil.
Ne, vezou nás domů.
-To nemůžou. -Otočte se.
Zastavte! Zastavte to auto!
Prosím!
Tak jo, vystupovat.
Jste andělé. Oba dva.
Být tam venku za takovéto noci?
Poděkování ani nebude stačit.
Měla byste poděkovat svému sousedovi.
Kdyby nebylo toho detektoru pohybu...
Ani si to nechci představit.
Určitě nechcete kafe nebo...
Díky. To není třeba.
Kakao, čaj? Nic? Jsem si jistá, že plyn ještě funguje.
Vážně. Nic si nedáme.
Je tu jedna věc...
-Gary. -Co?
No, pokud vám to nevadí...
Je mi trochu trapné se ptát, ale doufal jsem, že bych si mohl udělat selfie.
Gary.
Jsem velký fanda.
Nevěděla jsem, že ještě nějaké mám.
Opravdu mi to lichotí, ale budeme to muset nechat na jindy,
protože nejsem nalíčená, takže...
Ovšem, ne, to je... Neměl jsem.
Prosím, ne.
Víte co? Pošlu vám na stanici nějaké podepsané fotky
a Blu-raye.
-To je to nejmenší, co můžu udělat. -To koukám.
Děkuju.
Musíme ještě probrat pár věcí.
No, určitě jste zmrzlí.
Pojďte nahoru a napusťte si horkou vanu.
Za chvilku budu nahoře, dobře?
Kdokoli si může změnit tvář pomocí zákroku.
Oklamala ty poldy.
No, oni ji neznají.
Lhala bych, kdybych řekla, že je všechno normální,
ale myslet si, že jsem nějaká podvodnice...
Jen se snažím udělat si úplný obrázek.
-Já vím. -Čistě protokol.
Jen odškrtnout políčko.
Jo, chápu, že může být nepříjemné o tom mluvit.
Ale nikdy bych na své dítě nevztáhla ruku.
Ne, jistěže ne. Viděl jsem ten ret,
-tak jsem se musel ujistit. -Jo.
Můžu se zeptat, jak se to stalo?
Jo, hrál si u bazénu a nejspíš uklouzl na mokru.
Říkala jsem mu už asi milionkrát, ať dává pozor.
Vždy jsem jim to říkala.
Občas nevím, co mám dělat.
Hranice
mezi realitou a fantazií
je děsivá.
Zmizela.
Děkuju.
Občas se tu cítím tak sama.
No, děti mají představivost.
To přejde.
Bože, doufám, že máte pravdu.
No, radši vám zmizíme z očí.
Opravdu nemám slov. Ale dnes večer se mi bude dobře spát.
Všichni budeme pod jednou střechou, v bezpečí a ve zdraví,
a to díky vám.
-Tak se opatrujte. -Seženu vám ty Blu-raye.
Dobře. Děkuju.
-Dobrou noc. -Děkuju.
Nikdo neuvěří dvěma malým dětem.
Ne, dokud je poblíž.
Tak co budeme dělat?
Ráno to zkusíme znovu.
Ne.
Musíme najít mámu.
Už jsou pryč.
Nikdo tu není, jen vy a já.
Máte vůbec ponětí, čím jsem si dnes večer kvůli vám prošla?
Šla jsem vás hledat ven v bouřce.
Musela jsem si sundat obvaz o tři dny dřív.
Máte štěstí, že nejsem znetvořená.
Vím, že nespíte.
To je v pořádku.
Můžete mě ignorovat.
Bát se mě.
Nenávidět mě, jestli chcete. Ale nikam neodejdu.
Jednoho dne se mě naučíte milovat.
Jde o nějakou hru?
Nehraju.
Kde je máma?
Tak jo.
Dobře, uzavřeme dohodu.
Slibuju, že když s tímhle hned přestanete,
nebudu se na vás zlobit.
Odpustím vám.
Tvoje oči. Jsou modré.
Máminy jsou zelené.
Tak o to tady jde?
O moje oči?
Můj Bože.
Eliasi, to je můj portrét.
V práci nosím barevné kontaktní čočky. Mám je dole v kabelce.
Podívej se na mě. Mám modré oči.
Tohle nikam nevede.
Když teď odejdeme, můžeme se k tátovi dostat před setměním.
Nevykašlu se na mámu.
Ježišikriste, sakra!
Kde je?
To už mi nedělej.
Slyšíš mě?
Teď vezmi ty...
Krucinál. Přísahám Bohu!
-Až se zvednu, budeš... -Kde je?
Na kolik způsobů to mám říkat?
Jsem přímo tady, Eliasi.
Krmila jsem vás.
Vychovala jsem vás.
Byla jsem s váma vzhůru celou noc.
Udělala jsem všechno, abyste byli šťastní.
Jsem vaše zatracená matka!
Hele, ztrácíme čas.
Jen bude dál lhát a vymýšlet si výmluvy.
Posloucháš mě vůbec?
Ježiši, co teď?
Máma nevyhazuje naše obrázky. Všechny si je nechává. I ty škaredé.
Dobře.
Schovává si je v krabici od bot.
-Chápu to! -Ne!
Mámy tohle nedělají.
Mámy lepí náplasti na rány.
Mámy hrají hry se svými dětmi. Mámy svým synům zpívají před spaním.
Eliasi, tak už pojďme.
Prosím, Eliasi, prosím, nech mě...
Prostě odsud zmizíme.
Víš, že jsem to já.
Předstírá.
Předstírá celou dobu.
Už tady dál nemůžeme zůstat.
Musíme odejít.
Eliasi. Co to děláš?
Hledám její kabelku.
-Proč? -Řekla, že tam má čočky.
Ale ona lže.
Nemůžeme věřit ničemu, co říká.
Musíme si být jistí.
Vážně prohledáme celý dům?
Je tady. Vím, že jsem ji někde viděl.
Říkám ti, že plýtváme časem.
Je tady.
Žádný čočky, přesně jak jsem říkal.
-Víš to jistě? -Nevěříš mi?
-Ne, věřím, ale... -Necháváš ji, aby nás rozdělila.
Musíme se dostat někam do bezpečí.
A první, co uděláme, je, že najdeme mámu.
Najdeme ji.
Přísahám.
Nemůžeme věřit nikomu.
Jen si musíme zavolat auto a chovat se, jako bysme to dělali pořád.
Nemůžeme ji tam takhle nechat.
Když ji rozvážeme, pokusí se nás zastavit.
Věř mi, bude to v pohodě.
Jdu sbalit nějaké jídlo.
Vezmi si, co potřebuješ, a sejdeme se dole. Dobře?
Eliasi.
Eliasi, slyšíš mě? Vím, že tam jsi.
Musím ti něco říct.
Tady jsi.
Můj hodný chlapec.
Víš, přemýšlela jsem.
A ty
máš pravdu.
Nebyla jsem sama sebou.
Ale
zlepší se to.
Slibuju.
Všude mám křeče.
Můžeš...
Mohl bys jednu na chvilku uvolnit?
Myslím, že bych neměl.
To ti řekl Lukas, že?
Jsi chytrý chlapec, Eliasi.
Můžeš myslet sám za sebe.
Nemusíš vždy poslouchat svého bratra.
Eliasi.
Děkuju. Jsi tak hodný kluk.
Proč jsi roztrhala můj obrázek?
Neměla jsem to dělat.
Byla to chyba.
Někdy lidé prostě
dělají věci, které tak nemyslí.
Byla jsem rozčilená.
Proč jsi byla rozčilená?
Co to děláš?
Eliasi.
-Neměl bys tu být. -Měla žízeň.
Jen jsem jí dal trochu vody.
Eliasi, poslouchej mě.
Neposlouchej ho.
Poslouchej mě.
Jsem tvá matka.
Co držíš v ruce?
Prosím.
Eliasi, zůstaň se mnou.
Bolely ji ruce.
Jen jsem je chtěl převázat.
-Chtěls ji nechat jít? -Jen jsem je chtěl převázat. Přísahám.
Zůstaň se mnou, zlatíčko.
Vezmi tu pásku.
-Cože? -A ponožku.
Proč?
Zabrání jí to lhát.
Eliasi.
Co to děláš?
Eliasi.
Ne, zlato. Ještě pořád se zotavuju.
Prosím.
Prosím, nedělej to.
Udělal jsi správnou věc.
Společně jsme silní, že?
Tak jo. Mám koláčky, krekry. A co sušenky?
Chceš je?
Eliasi, sušenky?
Můžeš otevřít dveře, prosím?
Co budeme dělat?
Nepustíme je dovnitř. Zbláznil ses?
Ale už nás viděli.
Viděli tebe. Zbav se jich.
Hádej co? Jsi zatčen.
Sranda. Trocha policejního humoru. Promiň.
Mohl bys zavolat svou mámu?
Pomoc!
Odjela.
Určitě? Protože její auto je v garáži.
Má jich víc.
Paráda. Tak vidíš.
Dobře, není tady. Řekneš jí, že jsme se tu stavili?
Kde jsi říkal, že je?
Pomozte mi!
Pomoc!
Nech toho kluka na pokoji, jo?
Nejspíš si na chvilku zajela do města.
Necháš ho mluvit sama za sebe, prosím?
Víš, kde je tvoje máma?
Jela do města.
Víš co? Proč jí prostě nezavoláme, co?
-Ježiši, Sandy. -Bude to jen vteřinka.
Můžeme sem zajet později. Nebude mít radost,
-že jí obtěžujeme dítě. -Už to vyzvání.
-Hlasová schránka. -Spokojená?
-23-20? -23-20, mluvte.
Vrátím se.
Eliasi, nechceš mi něco říct?
Víš, já mám dítě.
Malou holčičku. Je o dost mladší než ty.
Jmenuje se Alma, a pokud by, nedejbože, někdy potřebovala s něčím pomoct,
s čímkoli, doufám, že by věděla, jak o to požádat.
Rozumíš tomu, co říkám?
Nedostaneš se do potíží.
Tak jo. Na silnici číslo 7 je převrácený přívěs.
Eliasi.
Hej, jdeme.
Všechno je v pořádku.
Super. Jdu s tebou nebo bez tebe.
Přijedeme večer, až se tvoje matka vrátí domů.
Jsi tak špatnej lhář.
Zavolám Uber.
Kde jsou?
Zapomněl jsem si kartáček.
-Jako fakt? -Pohnu si.
To auto tady brzo bude.
Hned se vrátím. Řekni mu, ať počká.
Nech mě to vysvětlit.
Lhal jsi.
-Eliasi! -Je to ona.
Musíš mě poslouchat.
Proč ji nenávidíš?
Řeknu ti to, ale nesmíš ji nechat jít.
Podívej, musíš mi věřit.
Dobře?
-Pusť ji! -Eliasi, počkej!
Snažím se ti pomoct.
Eliasi, prosím!
Otevři ty dveře!
Ublíží ti. Přestaň! Eliasi, prosím!
Jen chce, abys byl sám.
Tak otevři ty dveře!
Eliasi, otevři ty dveře!
Eliasi, bude ti lhát!
Eliasi!
Eliasi.
Mami.
Dítě. Moje dítě.
-Omlouvám se. -To je v pořádku, to nic.
-Nechtěl jsem ti to udělat. -Ne. V pořádku. To nic, zlatíčko.
Jsem tady.
-Jsem tady s tebou. -Celou dobu to byl Lukas.
Lhal.
Říkal, že nejsi naše máma. Říkal, že ti musím ublížit.
Nechtěl jsem.
To je v pořádku. To nic.
Takže se na mě nezlobíš?
Ne.
Ne, nezlobím.
Ne.
Bojím se.
Nevím, co se děje.
Promluvíš si s Lukasem?
Myslím, že s ním něco není v pořádku.
Jen chci, aby to bylo takové jako předtím.
Zlatíčko.
Potřebuju, abys pro mě něco udělal.
Musíš se mnou někam jít.
Lukasi?
Mami.
Nemůžu najít Lukase.
To je v pořádku, zlato.
No tak, jdeme.
To nic.
To je v pořádku, jsem s tebou.
Lukasi?
No tak.
Je to v pořádku, zlato. Jsem tady.
Musíš se na to podívat, zlato.
To nic.
Jen mi řekni, co to je.
-Barva? -Ne.
Musíš se pořádně zamyslet, zlato.
Já nevím.
Ano, víš, Eliasi.
Víš, co to je. Musíš to říct.
Prosím, Eliasi, už žádné předstírání.
Nemůžu.
Snažila jsem se, ale už jsem se nemohla dívat na to, jak s ním pořád mluvíš,
jak si s ním hraješ.
-Já... -Přestaň.
Přestaň.
Zlato, poslouchej mě.
Nebyla to tvoje vina.
Byla to nehoda.
Nevěděl jsi, že je ta zbraň nabitá, a jen sis hrál.
-Nechtěl jsi mu ublížit. -Prosím, přestaň.
Vím, že je to těžké, ale poslouchej mě.
Můžeme začít znovu.
-Přestaň. -Musíš pochopit, co je skutečné.
-Ne. -Prosím, jen...
Tohle je skutečné.
Rozhodli jsme se, že se rozdělíme na dva.
A tak už nikdy nebudeme muset být sami.
Podívej se na to.
Už žádné předstírání.
Ty a já jsme stejní. V tom máme štěstí.
Nikdy ti neublížím.
Ty nikdy neublížíš mně.
Hranice mezi realitou a fantazií zmizela.
-Tohle je skutečné. -Přestaň.
-Ne, už žádné předstírání. -Prosím, přestaň.
Už žádné předstírání.
Ne!
Mami?
Byla jsi právě...
Neudělal jsi nic špatného, zlato.
A byl jsi tak silný.
Překlad titulků: Jana Brnáková