Haide!
Cred că sunteți foarte obosiți.
Bine.
Vă cânt un cântec.
Ce e? Nu, dacă filmează... Tati, nu!
- Nu filmez, n-am niciun telefon. - Arăt bătrână.
- Uită-te și tu! - Nu filmez.
- Bine. - L-am oprit.
Sunteți razele mele de soare
Unicele raze de soare
Mă faceți fericită
Când cerul e întunecat
N-o să știți niciodată
Cât vă iubesc
Nu-mi luați razele de soare
Deunăzi, dragilor
În timp ce dormeam
Am visat că vă țin în brațe...
NE-A FOST DOR DE TINE, MAMI! CU DRAGOSTE - ELIAS - LUKAS
NOAPTE BUNĂ, MĂMICO
Poți să intri, dacă vrei.
Nu știu, nu cred că mama vrea să mă vadă în clipa asta.
Dar a sunat și a spus că vă așteaptă cu brațele deschise.
Hai, fuga!
Haide!
Să nu o supărați!
Mami?
Mamă?
O fi afară?
Elias!
Vino!
- Mami? - Mamă?
E devreme.
Încă mă pregăteam.
Știu că e ciudat. Voiam să...
Am încercat să sun înainte, să explic, dar...
În fine, nu mai contează. Suntem împreună!
Ia uite,
ce mari sunteți! Mă ajungeți.
Sincer...
Urăsc că sunt așa,
dar nu-i niciun motiv de îngrijorare.
Tot eu sunt.
Mami a făcut doar...
O mică intervenție.
- O operație. - Ești bolnavă?
Nu, nu sunt bolnavă.
Pe cuvânt, n-am nimic.
Doar că...
Nu știu. Aveam nevoie de...
o schimbare. De un nou început.
Ca atunci când mașina e veche și o duci la reparat.
Așa e și cu oamenii.
Uneori avem nevoie de mici modificări.
Tata n-a spus nimic.
Speram să fie secretul nostru.
Rămâne așa?
Unde-mi sunt căștile?
Ce-i aici?
Cum crezi că arată sub bandaje?
Mai știi când am văzut ratonul ăla călcat de mașină și era
- ... sânge... - Termină!
... pe toată strada...
- E scârbos! - Probabil că așa arată.
Termină, e mama!
Încetează!
S-a întâmplat ceva?
- Nu. - Nu, mami.
În regulă.
Voiam ca totul să fie perfect.
În fine, am un cadou,
dar n-am apucat să-l ambalez.
Ce e?
Un F-18 Super Hornet.
Vă place?
Foarte. Mulțumim, mamă.
Da.
Bine.
Vreau să respectăm câteva reguli în casă.
Până se face bine mami.
Reguli?
Care anume?
Sunt lucruri ușoare.
Fără alergături și țipete în casă,
fără prieteni în vizită, o vreme,
încercăm să păstrăm liniștea.
Și soarele
nu-mi face bine la ten, așa că ținem jaluzelele trase.
Nu e voie în biroul și dormitorul meu.
Și nici în hambar.
- Dar... - Și fără contraziceri.
Bine? Facem ce spune mami.
E posibil?
Da, sigur.
Elias, ai înțeles?
Da, mami.
Bine.
Duceți-vă afară, la joacă. Lăsăm despachetatul pe mai târziu.
- Mami? - Da.
Am făcut desenul ăsta pentru tine.
Mulțumesc, dragule.
NE-A FOST DOR DE TINE, MAMI! CU DRAGOSTE - ELIAS - LUKAS
Ce-i cu telefonul ăla?
- E vechiul telefon al tatei. - Ni l-a dat nouă.
Nu vreau să devină o obsesie.
Am putea face ceva împreună.
A fost o zi grea, Elias.
Dar nu suntem obosiți.
Nu-i nici măcar 20:00.
Nu, stai!
„Pielea lui gălbuie abia acoperea
mușchii și arterele de sub ea.
Părul era negru ca tăciunele și lung.
Dinții erau de un alb imaculat.
Dar asta îi făcea să contrasteze și mai mult cu ochii apoși.
Avea pielea zbârcită și buzele negre, drepte.”
Noapte bună!
Nu ne-ai cântat cântecul.
Nu pot în seara asta, Elias.
Dar îl cânți mereu.
La vârsta asta nu mai e cazul.
Închide ochii și o să adormi imediat.
Ce e?
N-am spus nimic.
Aud cum gândești.
Nu e nimic.
Nu crezi că ceva e diferit?
Cu mama?
Dacă am fost departe de ea atâta vreme...
încât nu ne mai place?
E mama noastră.
Trebuie să ne placă. E datoria ei.
Sunteți razele mele de soare
Singurele raze de soare
Mă faceți fericită
Când cerul e întunecat
N-o să știți niciodată
Cât de mult vă iubesc
Vă rog, nu-mi luați razele de soare
... în întreaga regiune, o avertizare de furtună,
începând de mâine seară și până vineri dimineața.
Jucăm v-ați ascunselea în pădure? Te ascunzi tu primul.
Elias!
Cum se cheamă fratele geamăn mai chipeș?
Cum?
În general, lumea îmi spune Lukas.
Poate că l-a încuiat iarna trecută.
Dar mama a spus să nu intrăm.
Elias!
Elias! Ce faci acolo?
Ce căutai acolo?
Am spus clar să stai unde te pot vedea.
- N-a fost vina mea. - Niciodată nu e vina ta, nu?
N-am stat mult acolo.
Nu vreau să te mai aud!
- Lukas și-a pierdut mănușa de baseball... - Taci!
Gata cu ieșitul din casă!
Ești bine?
N-am vrut să avem necazuri.
N-ai greșit cu nimic.
Iartă-mă!
Pata aia din hambar...
Cred că era sânge.
Ce pată?
Cea de pe perete.
Probabil că era vopsea.
Asta e problema. Nu se desparte de Lukas.
L-am prins furișându-se în hambar.
Crede-mă, s-a prins că ceva nu e în regulă.
Nu mai suport să mai stau nicio clipă în casa asta.
Trebuie să-i pun capăt.
Vreau să dispară.
Cât mai trebuie să mă prefac?
Stai puțin!
- Cum adică „prefac”? - Nu știu.
Dar nu-i convine că suntem mereu împreună.
Ce e?
Bună dimineața!
Am auzit mașina de spălat.
E ceva la spălat?
Ce e în mașina de spălat?
Cearșafurile mele.
Alo!
O clipă.
Nu aud nimic.
Nici eu.
Spune ceva!
Alo!
Fără apă și fără mâncare...
o să aibă abilitățile și voința de a supraviețui?
Unde o pun?
Undeva unde n-o să caute.
Medicamentele ei.
Scrie „Pot provoca somnolență”.
Sper că a luat multe. Pune-o sub pat!
Intră acolo!
Ți-am zis că ceva nu e în regulă cu ea.
De ce fuma? Urăște fumatul.
Ce e?
Lukas, ce e? Spune-mi!
Mai știi când mama a spus că suntem prea mari ca să ne cânte?
Dacă nu ne-a cântat pentru că nu știa versurile?
Ne cânta în fiecare seară.
Da, mama.
Nu cred că ea e mama noastră.
Nu.
Nu... N-are logică.
- Ai spus că se preface... - Vrei să mă sperii.
- Se preface că e ea... - Încetează!
Spune-mi că ești sigur că e mama și mă opresc.
Uite!
Ce e?
Uită-te la ochii ei!
Sunt verzi.
Albaștri.
Știi că am dreptate. Asta e dovada.
Mai sună-l pe tata!
Nu răspunde.
Lasă-i un mesaj.
- Hei! - Nu intra!
Hai, deschideți!
Nu-mi place să ținem ușile încuiate în casă.
- Ce se întâmplă acolo? - Nimic.
Uite ce e... Știu că lucrurile n-au fost
tocmai grozave între noi.
Aș vrea s-o luăm de la început.
Să iertăm și să uităm.
Am pregătit cina.
Crochete de pui.
Se aude?
Nu ne e foame.
Nu puteți sta acolo la nesfârșit.
Sună-l pe tata!
- Nu mă filma! - Nu filmez. Cine filmează?
Haide... Arăt bătrână. Oprește-l!
E frumoasă.
Acum le cântă.
Sunteți razele mele de soare
Singurele raze de soare
Mă faceți fericită
Când cerul e întunecat
N-o să știți niciodată
Cât de mult vă iubesc
Vă rog, nu-mi luați razele de soare
Unde e?
Ridică-te!
- Ce? - Unde e?
- Ce anume? - Despre ce vorbești?
Nu face pe prostul! Nu ești prost.
- Dă-mi telefonul! - Dar n-am făcut nimic rău.
Minți!
M-ai mințit.
Nu m-ai ascultat și ți-ai sunat tatăl.
N-am nevoie să mă frece la cap
cu poveștile pe care i le-ai îndrugat.
- Nu mințim! Nu l-am sunat pe tata! - Gura! Nu mai vorbi!
Dă-mi telefonul!
- Nu! - Dă-mi-l!
- Nu poți să faci asta! - Mami!
Încetează!
Unde te duci?
Stai!
Ce faci?
Dă-mi-l înapoi!
Trebuie să învățați ce se întâmplă când mințiți.
Asta se întâmplă când nu spuneți adevărul.
Nu e corect!
Corect?
E ceva corect în treaba asta?
Mi-am dorit eu asta? Îmi face plăcere?
Eu stau primul de pază.
Poți să te culci.
Ce se aude?
Ea.
Ce faci?
Răspunde!
Futu-i! Ce-i cu tine?
Întoarce-te!
Ce se întâmplă?
Voiam să mă asigur.
Elias, nu încuiem ușile în casa asta.
Scumpule, nu sunt supărată pe tine. Dar...
Vreau doar să vorbim.
Pleacă!
Deschide naibii ușa!
Bine, număr până la trei.
Unu.
Doi.
Băga-mi-aș!
Am încercat să mă port frumos.
Am fost înțelegătoare.
Am încercat să intru în joc.
Am făcut tot ce trebuia.
Așa vă purtați cu mine?
Cu propria mamă?
Nu ești mama noastră.
Ce ai spus?
Elias, nu!
Vorbește mai tare!
Ridică-te!
Elias.
Nu ești mama noastră.
E oribil să spui așa ceva.
Nu!
Mama noastră ne iubea.
Retrage-ți cuvintele!
Nu te iubim. Te urâm!
- Lukas, spune-i! - Nu vorbi cu el, vorbește cu mine!
Ce ai făcut cu mama? Unde e?
Minți, Elias. Nu spui adevărul.
- Nu mint, tu minți! - Spune că sunt mama ta!
- Mă doare! - Spune-o!
- Nu! - Încetează!
Te-am cocoloșit destul. Nu mai e cazul.
Lucrurile o să se schimbe, e clar?
Dă-mi drumul!
- Gata cu minciunile! - Termină!
- Spune-o!
- „Ești mama mea.” - Oprește-te, e rece!
„Ești mama mea.”
Spune-o!
- Nu! - „Ești mama mea!”
- Te rog! - „Ești mama mea!”
Spune-o, Elias!
„Ești mama mea.”
Ești mama mea.
Trebuie să plecăm.
Suntem în pericol aici.
Haide!
E cineva? Avem nevoie de ajutor! Deschideți, vă rugăm!
Vă rugăm, deschideți! Ajutați-ne!
Nu e nimeni.
Nu e curent.
Nici telefonul nu merge.
Trebuie să rămânem aici până trece furtuna.
Oare unde o fi mama acum?
Crezi că-i e dor de noi?
Sigur că da.
Crezi...
Crezi că e teafără?
Mama s-ar lupta cu 100 de milioane de ticăloși ca să ajungă la noi.
Sigur e teafără.
E prea liniște.
Vorbește cu mine.
Despre ce?
Nu contează.
Despre orice.
Spune-mi o poveste!
Bine.
Înainte să ne naștem...
Dacă ai de gând să-ți bați joc de mine,
- ... n-am chef de glumele tale proaste. - Elias, taci!
Înainte să ne naștem,
când eram prea mici ca să ne remarce cineva,
când eram un singur om...
cum e toată lumea...
Cei mai mulți rămân așa.
Dar noi eram isteți.
Am hotărât să ne despărțim în doi oameni.
Așa, n-aveam să mai fim niciodată singuri.
Lukas?
Hei!
E în regulă, micuțule.
Calm, nu e nicio problemă. Am venit să ajut. Bine?
San?
Vino să vezi ce-am găsit!
Cine-i persoana asta?
Nu știm.
Are fața acoperită.
Dar e înfricoșătoare?
Spune-i de apa rece!
Sandy!
Bine.
Prioritatea e să plecăm de aici.
Unde mergem?
Într-un loc sigur, cu un pat adevărat.
Promit că n-o să se întâmple nimic rău.
Nu, ne duc acasă.
- Nu se poate. - Întoarceți!
Opriți mașina!
Vă rugăm!
Bine, hai jos!
Sunteți doi îngeri.
Să fiți pe afară într-o noapte ca asta...
Mulțumirile nu sunt suficiente.
Mulțumiți-i vecinului dv.
Dacă nu era senzorul lui de mișcare...
Nici nu vreau să-mi imaginez.
Sigur nu vreți o cafea sau...
Mulțumim, nu e nevoie.
Cacao, ceai? Nimic? Gazele funcționează.
Serios, e în regulă.
Mai era ceva...
- Gary! - Ce e?
Dacă nu vă supărați...
Mi-e jenă să vă rog asta, dar aș vrea să facem un selfie.
Gary!
Sunt un mare admirator.
Nu știam că mai am fani.
Sunt flatată, dar trebuie s-o lăsăm pe altă dată,
pentru că nu sunt machiată, așa că...
Sigur... N-ar fi trebuit să cer așa ceva.
Nu, vă rog!
O să vă trimit niște fotografii cu autograf
și niște clipuri la secție.
- Măcar atât să fac. - Ia te uită!
Mulțumesc.
Mai sunt câteva lucruri de discutat.
A fost foarte frig.
Mergeți sus, la o baie fierbinte.
Vin și eu imediat.
Oricine își poate schimba fața prin operații.
I-a păcălit pe polițiști.
Ei n-o cunoșteau.
Aș minți să spun că lucrurile sunt normale.
Dar să mă creadă o impostoare?
Încerc să obțin imaginea de ansamblu.
- Știu. - Ăsta e protocolul.
Trebuie să verificăm.
Înțeleg că e o discuție neplăcută.
Dar nu mi-aș agresa copilul.
Sigur că nu. Am văzut că avea buza spartă
- ... și a trebuit să întreb. - Da.
Pot să întreb ce a pățit?
Da, se juca lângă piscină, probabil că a alunecat pe apă.
I-am spus de o mulțime de ori să fie atent.
Mereu le spuneam.
Uneori nu știu ce să mă mai fac.
E...
îngrozitor că granița dintre...
realitate și fantezie...
a dispărut.
Mulțumesc.
Mă simt foarte singură uneori.
Copiii își imaginează lucruri.
O să treacă.
Sper că aveți dreptate.
Vă lăsăm în pace.
Nu știu ce să spun. Dar o să dorm bine în noaptea asta.
O să fim toți sub același acoperiș, în siguranță,
datorită dv.
- Aveți grijă! - Și o să trimit clipurile.
Mulțumim.
- Noapte bună! - Mulțumesc.
N-o să creadă nimeni doi copii.
Nu câtă vreme ea e aici.
Ce facem acum?
Dimineață încercăm iar.
Nu.
Trebuie s-o găsim pe mama.
Au plecat.
Am rămas singuri.
M-am speriat îngrozitor în noaptea asta.
Am ieșit în furtună să vă caut.
A trebuit să-mi scot bandajele cu trei zile mai devreme.
Noroc că nu sunt desfigurată!
Știu că nu dormiți.
Nu contează.
Puteți să mă ignorați.
Să vă temeți de mine.
Puteți să mă și urâți. Dar nu plec nicăieri.
O să învățați să mă iubiți cândva.
Ăsta e un joc cumva?
Nu mă joc.
Unde-i mama?
Bine.
Hai să facem o înțelegere.
Promit că, dacă ne oprim în clipa asta...
nu mă supăr.
Sunt gata să iert.
Ai ochii albaștri.
Ai mamei sunt verzi.
Despre asta e vorba?
Despre ochii mei?
Doamne!
Elias, e fotografia mea de prezentare.
Port lentile de contact colorate la muncă. Sunt la parter, în poșetă.
Uită-te la mine! Am ochi albaștri.
Nu merge.
Dacă plecăm acum, ajungem la tata înainte să se întunece.
Nu renunț la mama.
Doamne! Futu-i!
Unde e?
Nu-mi mai face asta!
Ai înțeles?
Ia...
La naiba! Jur...
- Când o să mă ridic de aici... - Unde e?
În câte feluri vrei s-o spun?
Aici sunt, Elias.
Te-am hrănit.
Te-am crescut.
Am stat noaptea cu tine.
Am făcut totul ca să fii fericit.
Eu sunt mama ta!
Pierdem timpul degeaba.
O să continue să mintă și să inventeze scuze.
Mă asculți măcar?
Acum ce mai e?
Mama nu ne aruncă desenele. Le păstrează pe toate. Și pe cele urâte.
Bine...
Le ține într-o cutie de pantofi.
- Înțeleg. - Nu!
Mamele nu fac așa ceva.
Mamele pun plasturi pe răni.
Mamele se joacă cu copiii lor. Le cântă băieților lor la culcare.
Elias, să mergem!
Te rog, Elias, dă-mi...
Să plecăm de aici!
Știi că eu sunt.
Se preface.
S-a prefăcut de la bun început.
Nu mai putem sta aici.
Trebuie să plecăm.
Elias, ce faci?
Îi caut poșeta.
- De ce? - A zis că acolo sunt lentilele.
Dar minte!
Nu putem s-o credem.
Trebuie să ne asigurăm.
Chiar o să cauți în toată casa?
E aici. Am văzut-o pe undeva.
E o pierdere de timp.
E aici.
Nu e nicio lentilă, exact cum spuneam.
- Ești sigur? - Nu mă crezi?
- Ba da, dar... - O lași să ne învrăjbească.
Trebuie să ajungem într-un loc sigur.
Și apoi o s-o căutăm pe mama.
O s-o găsim.
Jur!
Nu putem avea încredere în nimeni.
Trebuie să chemăm o mașină și să ne purtăm ca de obicei.
Nu putem s-o lăsăm așa.
Dacă o dezlegăm, o să încerce să ne oprească.
Crede-mă, o să fie bine.
Iau niște mâncare.
Strânge-ți lucrurile și ne vedem jos, bine?
Elias.
Mă auzi? Știu că ești acolo.
Trebuie să-ți spun ceva.
Iată-te!
Băiețelul meu drăgălaș!
M-am gândit.
Și ai...
Ai dreptate.
Nu m-am purtat normal.
Dar...
O să-mi revin.
Promit!
Mă doare tot corpul.
Poți...
Poți să-mi dezlegi o mână măcar un pic?
Nu cred că ar trebui.
Lukas ți-a spus asta, nu?
Ești isteț, Elias.
Poți gândi și singur.
Nu e nevoie să-ți asculți mereu fratele.
Elias.
Mulțumesc. Ești un băiețel cuminte.
De ce mi-ai rupt desenul?
N-ar fi trebuit să fac asta.
A fost o greșeală.
Uneori oamenii...
fac lucruri fără să gândească.
Eram supărată.
De ce erai supărată?
Ce faci?
Elias.
- N-ar trebui să fii aici. - Îi era sete.
I-am dat niște apă.
Elias, fii atent!
Nu-l asculta pe el.
Ascultă-mă pe mine!
Sunt mama ta.
Ce ai în mână?
Te rog!
Elias, rămâi cu mine!
O dureau brațele.
Aș fi legat-o la loc după aia.
- Voiai să-i dai drumul? - O legam la loc. Jur!
Rămâi cu mine!
Adu banda adezivă!
- Ce? - Și o șosetă.
De ce?
Ca să nu mai mintă.
Elias.
Ce faci?
Elias.
Nu, scumpule... Încă nu m-am vindecat de tot.
Te rog!
Nu, te rog!
Ai făcut ce trebuia.
Împreună suntem puternici, nu?
Bine. Am fursecuri, biscuiți sărați... Vrei să luăm și biscuiți umpluți?
Vrei?
Elias, biscuiți umpluți?
Poți să deschizi ușa, te rog?
Ce facem?
Nu-i lăsa să intre! Ești nebun?
Dar deja ne-au văzut.
Te-au văzut pe tine. Scapă de ei!
Ghici ce! Ești arestat.
Glumesc. Umor de polițist. Scuze.
Poți s-o chemi pe mama ta?
Ajutor!
A ieșit.
Sigur? Pentru că mașina e în garaj.
Are mai multe mașini.
Bine. Asta e.
Nu e acasă. Îi spui că am trecut pe aici?
Unde ziceai că e?
Ajutor!
Lasă-l în pace!
Probabil că s-a dus un pic până în oraș.
Lasă-l să vorbească singur!
Știi unde e mama ta?
S-a dus în oraș.
Ce-ar fi să-i dăm un telefon?
- Ce Dumnezeu, Sandy? - Nu durează mult.
Venim mai târziu. N-o să-i convină
- ... că-i hărțuim copilul. - Am format deja.
- Intră căsuța vocală. - Ești mulțumită?
- 23-20? - Aici 23-20, spune.
Vin imediat.
Elias, vrei să-mi spui ceva?
Am și eu un copil.
O fetiță. E mult mai mică decât tine.
O cheamă Alma. Dacă ar avea vreodată nevoie de ajutor,
orice fel de ajutor, sper că ar ști să ceară.
Înțelegi ce spun?
N-o să ai probleme.
Bine. S-a răsturnat o remorcă de tractor pe Șoseaua 7.
Elias.
Haide!
Totul e în regulă.
Bine. Eu plec cu sau fără tine.
Ne întoarcem diseară, când vine mama ta acasă.
Habar n-ai să minți.
Chem un Uber.
Unde e?
Mi-am uitat periuța de dinți.
- Serios? - Vin repede.
Mașina trebuie să ajungă.
Vin imediat. Spune-i să aștepte!
Dă-mi voie să-ți explic.
Ai mințit.
- Elias... - E mama.
Trebuie să mă asculți.
De ce o urăști?
Îți spun, dar nu-i da drumul!
Trebuie să ai încredere în mine.
Bine?
- Dă-i drumul! - Elias, stai!
Încerc să te ajut.
Elias, te rog!
Deschide!
O să-ți facă rău. Oprește-te! Elias, te rog!
Vrea să te prindă singur.
Deschide ușa!
Elias, deschide!
O să te mintă.
Elias!
Elias.
Mami!
Scumpul meu!
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
- N-am vrut să-ți fac așa ceva. - Nu-i nimic, puiule.
Aici sunt.
- Aici sunt. - E vina lui Lukas.
M-a mințit.
Spunea că nu ești mama. Că trebuie să-ți fac rău.
N-am vrut.
Nu-i nimic.
Nu ești supărată pe mine?
Nu.
Nu, nu sunt supărată.
Nu.
Mi-e frică.
Nu știu ce se întâmplă.
Vorbești tu cu Lukas?
Ceva nu e în regulă cu el.
Vreau să fie iar ca înainte.
Scumpule...
Vreau să faci ceva pentru mine.
Vreau să vii undeva cu mine.
Lukas?
Mamă...
Nu-l găsesc pe Lukas.
Nu-i nimic.
Haide!
E în regulă.
E în regulă, aici sunt.
Lukas?
Vino!
E în regulă, aici sunt.
Vreau să te uiți.
E în regulă.
Spune-mi ce e.
- Vopsea? - Nu.
Gândește-te bine.
Nu știu.
Ba știi, Elias.
Știi ce e. Trebuie s-o spui.
Te rog, Elias, nu te mai preface.
Nu mai pot.
Am încercat, dar nu mai suportam să văd cum vorbești întruna cu el,
cum te joci cu el.
- Eram... - Încetează!
Încetează!
Ascultă-mă, dragule!
N-a fost vina ta.
A fost un accident.
Nu știai că arma era încărcată și te jucai.
- Nu ai vrut să-i faci rău. - Te rog, încetează!
Știu că ți-e greu, dar ascultă-mă!
Putem s-o luăm de la început.
- Încetează! - Dar vreau să vezi realitatea.
- Nu. - Te rog...
Asta e realitatea.
Am hotărât să ne despărțim în doi oameni.
Așa, n-aveam să mai fim niciodată singuri.
Uită-te!
Nu te mai preface!
Noi doi suntem identici. De asta suntem norocoși.
Eu nu pot să-ți fac rău.
Tu nu poți să-mi faci rău.
Granița dintre realitate și fantezie a dispărut.
- Asta e realitatea. - Încetează!
- Nu, gata cu prefăcătoria. - Te rog, încetează!
Gata cu prefăcătoria!
Nu!
Mamă?
Mami?
Doar te-ai...
N-ai greșit cu nimic, scumpule.
Și ai fost foarte puternic.
Subtitrarea: Robert Ciubotaru
redactor Anca Tach Ciubotaru