Zdravím vás. Pristihli ste ma.
Vianoce nemôžu byť bez stromčeka, pravda?
Rovnako ako stromček bez lesa.
A tu sa začína môj príbeh.
Premýšľali ste niekedy, čím sa z príbehu stáva vianočný príbeh?
Niektorí vravia, že ak sa príbeh odohráva počas sviatkov, bingo,
máte vyhraté.
Duch Vianoc doň vnesie svoje kúzlo a to je všetko.
Ale podľa mňa je v tom niečo viac.
Poznáte ten pocit v tomto ročnom období.
Trochu radosti, trochu smútku.
Možno to ani neviete vyjadriť slovami.
Ale ak sa posnažíte, možno to vyjadríte v piesni.
V piesni, ktorú vám teraz zaspievam, sú väčšinou táraniny.
Ale verše, v ktorých netáram, majú veľký význam.
TAKMER VIANOČNÝ PRÍBEH
Ligôtky!
Mám ťa!
Jéj!
Nie!
- Moon! - Moon.
Už zase.
- Už zase. - Videli ste ma?
Nikdy predtým som sám tak ďaleko neletel.
Toto bolo dokonalé hniezdo. Teraz sa na to pozri! Pozri sa!
- Veď je... - Zničil si ho.
Teraz ho môžeme ešte viac vylepšiť!
Pozrite, čo som našiel. Predstavte si to. Strieborné hniezdo.
Na vrchole najvyššieho stromu, celý les by o nás hovoril.
Strieborné hniezdo?
Veď by nás všetci videli. Každý nás zbadá.
- Čo je na tom zlé, keď nás uvidia? - Sme sovy. Nemáme byť videní.
- Teraz poď a... - Ale čo ak chcem byť videný?
A chceš byť aj zjedený?
Všetky tvory v lese netúžia po inom,
- ako dať si ťa na večeru. - Myšky nie.
- Keby boli väčšie, tak áno. - Ani vrabce nie. Veď...
- Ocko, čo to bolo? - Asi len lístie.
Veľký strašidelný list zašuchotal v jemnom, zato desivom vánku.
Veľmi vtipné, malý Moon.
Myslíš si, že vieš, čo je tam vonku, no nemáš ani potuchy.
- Trochu predstavu mám. - Keď vyrastieš,
môžeš si urobiť strieborné hniezdo na akomkoľvek strome chceš,
no teraz začína byť chladno a my nemáme žiadne hniezdo.
Musíš byť dobrý braček a zostať tu s Peakym, kým budem hľadať
- nový domov. Dokážeš to? - Áno, ocko.
Zostaňte tu, buďte potíšku a nikam nechoďte.
Dobre. Hneď sa vrátim.
- Nechcel som ho zničiť. - Ale zničil.
Stavím sa, že by som ho dokázal opraviť. Stačí len pár dobrých vetvičiek.
Mohol by som to stihnúť, kým sa ocko vráti. Mal by prekvapenie.
Ale ocko hovoril, že máme zostať tu.
Neboj sa, Peaky. Nepôjdem ďaleko. Sme predsa v lese.
- Vetvičky a konáre sú na každom kroku. - Moon, stoj!
Hneď sa vrátim!
Tu je jedna.
Aj táto by šla.
Táto je dokonalá!
Ligôtky!
Leť, Moon! Mám ho.
- Ocko! - Leť!
- Nič ti nie je? - Moje krídlo. Asi ho mám zlomené.
Budeš v poriadku, len zostaň v tom strome.
Zostaň v strome. Hneď sa vrátim.
Áno, ocko.
„Zostaň v strome.
„Zostaň v strome.“
Padá strom!
Uvoľnite cestu! Vyrážame.
Hýbte sa. No tak!
Pokoj. Zvládnem to. Dokážem to.
Čo je to za les?
Prepáčte!
Božinku. To nie.
Slečna, si v poriadku?
- Áno. Nič mi nie je. - To bol ale pád.
- Má ťa kto zobrať domov? - Nechajte ma.
- Odchádzam. - Môžeme ťa odprevadiť?
- Netreba. - Nechceš ísť so mnou?
Pozor!
Ahoj, kamoško. Si na zlom mieste, však?
Stratil si sa?
Áno, pane.
Zdá sa, že aj ja som na zlom mieste. Tak sa opatruj.
Tieto ulice sú trošku neisté... a klzké.
- Jedlo! - Toto si vezmem.
- Vrelá vďaka. - Jedlo.
Prepáčte. Nechcel som to zjesť všetko.
- Ale, ale. - Čo sa to tu deje?
- Zdá sa, že tu máme voľačo živé. - Áno, žijem.
- Jedlo! - Nie, nie som jedlo, pane.
Čo si to jedol, drobec? Vráť sa, kam patríš.
Prepáčte. Dúfal som, že by ste sa...
A tu ťa zastavím.
Pozri sa, toto sú odpadky, vidíš?
A odpadky sú jedlo pre holuby, nie pre teba, nech si čokoľvek.
Ozaj, a čo si vlastne zač?
- Som sova. - Sova?
Si trochu malý na sovu, nemyslíš?
Podľa mňa nie si sova.
O sovách je notoricky známe, že sú to dravce
a nočné stvorenia.
- Nie, ty nie si sova. - Prisahám, že som.
- Jedlo. - Nie! Nechcem vaše jedlo.
- Ja som len chcel... - Nedáme ti, tak prestaň žobrať.
Nechcel som žobrať.
- Hovoril som... - Prepánajána.
Chceš, aby Punt umrel od hladu, chlapče?
- Je hladný! - Jedlo.
Čo by už len jedol, keď nie odpadky?
- Je veľmi hladný. - Jedlo!
Ozaj, čo sa ti stalo s krídlom?
No ja...
- Pobil som sa a teraz je zlo... - Silák!
- Takže teraz si trúfaš na nás? - Zlý nápad, chlapče.
Počkajte! To som nepovedal. Vy ste to povedali!
Traja proti jednému. Naozaj si myslíš, že na nás máš?
- Strašný nápad. - Nie!
Tak dobre, ukážeme im, ako nás Rockefellerovo námestie vycvičilo!
Kruci, a je to tu zas.
Jedlo!
Tam je.
- Za ním! - Jedlo!
Zabočil na Piatu!
- Ahoj, kamoško. - Mám ťa!
Hej, spomaľ. Chceme sa len porozprávať.
A teraz ťa už máme!
Nie!
- Znovu ty? - „Znovu ty?“
- Čo má byť táto vec? - Ahoj.
- V akom lese to žiješ? - Ako si sa dostal tak ďaleko od domova?
Je to blízko?
Čo sa ti stalo s krídlom? Máš ho zlomené?
Akoby sviatky neboli dosť stresujúce aj bez toho.
To je v poriadku.
Poď ku mne, chudáčik.
To je ono.
Volám sa Luna.
Máš najmilšiu tvár, akú som dnes videl.
- Ja sa volám Moon. - Máš nejaké meno?
- Ocko ma volá „malý Moon“. - Ako ťa mám volať?
Jedného dňa zo mňa bude veľký Moon. Ale zatiaľ som skôr malý.
Máš toho veľa na srdci.
Má vyzerať tvoja noha takto?
Nikdy predtým som necestovala vlakom sama.
Sme tu, ale mamka a ja bývame niekde tu dole.
Myslím, že by sme sa mohli dostať týmto vlakom na tento vlak.
Ale ak sa vrátim domov, bude sa na mňa hnevať.
- Hej! Drobec! - Môj ocko býva tu...
Nepatríš sem. Je to tu moje.
- Všetko. - Áno, pane.
Celé som si to tu označkoval.
- Dobre. - Veselé Vianoce.
A tu je Rockefellerovo námestie.
- Odtiaľ sme prišli. - Ocko mi prikázal čakať v strome.
Chcela som ísť len korčuľovať.
Nevidela si tu niekde náhodou strom?
59. ulica – Stanica Columbus Circle
Kedysi som si myslela, že v meste je najlepšie na Vianoce.
Vôbec tomuto miestu nerozumiem.
Chodila som sem s rodičmi obzerať výklady
a výzdobu.
Aj ku nám do lesa občas chodili ľudia.
- Vždy sa mi zdalo, akí sú všetci šťastní. - Môj ocko ich nemal v obľube.
Ale ja som sa vždy predvádzal a oni sa usmievali.
Tu tak nikto nevyzerá.
Kto vie? Možno nie sú šťastní.
Možno sú osamelí ako my a čakajú len na Vianoce, aby...
- Čo sa deje? - Asi je tam môj ocko!
Sú to iba hodiny.
Si v poriadku?
Nie si, pravda?
Ani ja nie.
Ale som hladná.
- A čo ty? - Vravíš jedlo?
- Rozumieš? Jedlo, jesť. - Jedlo by som si dal.
¿Come?
Chutia mi červíky, hmyz, larvy alebo drobné myšky.
Máš niečo také?
To je jediné, čo dostaneš v New Yorku za päť dolárov.
- Celkom dobré, čo povieš? - Najhoršie jedlo, aké som kedy jedol.
Ale vážim si tento úlovok.
Pripomínaš mi môjho psa, vieš to?
Máte rovnaký pohľad. Ako keby si mi rozumel.
Ukazuješ na svoje srdce? Máš ma rada?
Tak dobre ťa nepoznám, ale asi... ťa mám rád tiež.
Prepáč. Už to naozaj začína veľmi bolieť.
To je asi tá najúžasnejšia vec, akú som kedy videl.
Ja dokážem otočiť celou hlavou.
Nie je to také super ako noha, ale aspoň niečo.
To sme ale párik, čo?
ROCKEFELLEROV STROMČEK
- Tam je! - Čo sa deje?
- Ten strom! Pozri! - Čo sa mi snažíš povedať?
- Musím ho dobehnúť! - Počkaj!
- Ten strom! - Vráť sa.
- To je on! - Spomaľ.
- Ocko mi kázal zostať v strome. - Stoj! Nie som taká rýchla ako ty.
- Strácam ho! - Počkaj, nestíham!
Nie!
- Stoj! - Je preč.
Chcem ísť domov.
Zrejme sa pokazila.
Ale to ma ešte nikdy nezastavilo.
Ale, ale.
- Pozrime sa, kto tu je. - Mysleli sme, že si nám ušiel.
- Jedlo. - Choďte preč!
Ste banda ukričaných grobianov a nemáme záujem o vaše odpadky!
Stratili sme sa a chceme sa iba dostať domov.
- Áno, na Vianoce. - Presne, Vianoce. Nech je to, čo chce.
- Vážne som ťa práve počula? - Počula si ma?
- Na Vianoce, čo? - Domov je na to správne miesto.
- Kiežby sme mali domov. - My ho máme.
No áno, máš pravdu. Na ulici.
- Jedlo. - Čo myslíš, šéfka? Mali by sme?
Myslím, že by sme ti mohli ukázať cestu späť, ak to naozaj chceš.
- Naozaj? - Áno.
- Ber to ako darček na uvítanie. - Vo Veľkom jablku!
- V jablkách sú červíky. - Správne, to je na nich najchutnejšie.
- Tak poď. - Ale mám zlomené krídlo, nemôžem lietať.
Lietať? Myslíš si, že lietame? Porazí ma z teba, drobec. Poď!
Jéj.
- Toto je lepšie. - Mala som si zobrať šál.
Hádam si si nemyslel, že naozaj poletíme, čo?
Sme holuby, trochu uznania, prosím.
Ligôtky.
- Tam je, tam! - Počkaj, pomôžem ti!
Musím sa dostať na vrchol, kým sem po mňa príde môj ocko.
Dobre, tak čo? Teraz máme utekať?
Stoj. Toto je šialené.
Všetci prestaňte. Prestaňte bežať. Stojte!
- Poď! - Neprijateľné!
Tadiaľto! Tam je, poď!
Božinku.
Hej! Zvieratá na ľad nesmú!
Dokážem to.
Dokážem to!
Mám ťa!
Leť!
Pevne sa drž, drobec. Mám ťa!
- Áno! - Hurá!
- Pri svätej makrele! - Veselé Vianoce, drobec!
Leť vysoko, statočná sova!
Celkom dobrý výhľad, čo povieš?
Áno.
Ale nevidím svojho ocka. Myslíš, že ma niekedy nájde?
Nuž... možno. A možno nie.
Ale pozri tam dole na všetkých tých ľudí s dobrým srdcom
a ktoviečím ešte.
Možno práve oni ti ho pomôžu nájsť.
Veselé Vianoce, drobec.
„Veselé Vianoce“?
Tak čo myslíte? Čím je tento príbeh vianočný príbeh?
Je to stromček? Sneh? Či svetlo v tme?
Alebo možno pocit,
keď ste nedostali to, čo ste chceli,
ale v hĺbke duše viete, že aj jedná malá sviečka
dokáže veci trochu rozjasniť a zahriať pri srdci.
Možno všetky tie veci.
- Alebo možno toto. - Prepáčte, pane?
Tam na strome je malá sova, ktorá potrebuje nájsť svoju rodinu.
A ja musím nájsť tú svoju.
Tak poď, kamoško. Si veľmi ďaleko od domova.
Musím tu zostať. Musím počkať na ocka.
- Zosta... - Neboj sa.
Dostaneme ťa späť k rodine.
Je to teplučké.
To je v poriadku. Môžeš ísť.
- Ocko! - Moon?
Ocko!
- Moon, kde si bol? - Moon!
- Hľadal som ťa... - Veselé Vianoce, ocko!
- „Vianoce“? - „Vianoce“?
- Čo sú to Vianoce? - Čo sú to Vianoce?
Vlastne ani neviem, ale myslím si...
že je to toto.
Máš pravdu, malý Moon.
Toto bude ono.
Preklad titulkov: Silvia Bokrosova