DŽOKERIS SPEKTAKLYJE…
„AŠ IR MANO ŠEŠĖLIS“
Džokeris!
FRANKLINO TEATRAS GYVAI! SU DŽOKERIU
DŽOKERIS
MES VISI ESAME KLOUNAI!
ILSĖKIS RAMYBĖJE MURĖJAU
GALUTINIS IŠPARDAVIMAS!
ĮĖJIMAS ŽVAIGŽDĖMS
ĮSIJUNK ŠYPSENĄ
DŽOKERIS
Nieko nelaukę pristatysime… Džokerį!
Pasauliui tebereikia
Saldžios meilės
Vien tik to
Čia betrūksta
Pasauliui tebereikia
Saldžios meilės
Ne tik keliems bet ir visiems
Ką čia bepridursi.
Dieve, nekurk dar vieno kalno
Yra gana kalnų ir pakalnių mums laipioti
Vandenynų ir upių mums perkirsti
Užteks iki laiko pabaigos
Pasauliui tebereikia
Saldžios meilės
Tiktai to čia betrūksta
-Tebetrūksta -Tebetrūksta
Pasauliui tebereikia saldžios meilės
Tuk, tuk.
Labas rytas, pone.
Joks jis ne labas.
Kelkis!
Nagi, kelkis.
Pirmyn, vyručiai, pradėkime pasirodymą!
Nagi!
Nagi, lipk iš lovos.
Pirmyn, kelkis.
Susitvarkyk suknistą jovalą.
Džeki, man reikia pagalbos.
Apsirenk.
Diazai, kurių galų?
Papasakosi man anekdotą?
Nestovėkit!
Eime, vyručiai. Judinkitės. Greičiau.
Neprovokuok manęs, Voltersai.
Eime, vyručiai.
Paguldykit jį ant žemės.
Trauk savo suknistą subinę, Bulokai.
Eik šikt!
Čiuožk iš mano kameros.
Palik mane ramybėje.
Arturai, tu šiandien proto netekai ar ką?
Šiandien nenoriu išeiti.
-Nuveskit jį į F korpusą. -Šiandien nenoriu išeiti.
Šiandien tau – svarbi diena. Verčiau šypsokis.
Atsiknisk.
-Ne! -Daugiau taip nedaryk, Byni.
Užsičiaupk!
Eime, Arturai.
Eime, Flekai.
Nenoriu, kad tavo garsioji advokatė pyktų, kad vėluoji.
Ji žino, kad tau patinku, ar ne?
Flekai, papasakosi mums anekdotą?
Taip, nemažai laiko praėjo, ar ne?
Eik.
Į eilę.
Eime!
Kenai, pasitrauk, bliamba.
Pirmyn, į eilės priekį.
Flekas. Kitas – mano brangusis Flekas.
Stovėk eilėje.
Girdėjai, ką pasakė.
Atsitrauk.
Tas pamišėlis man įkando!
Eik.
Iki šiol jis nieko nedarė, tik šypsojosi.
O šiandien staiga įkando Moranui?
Niekas nemėgsta Morano.
Prieš tai jis 8 metus dirbo Gotamo kalėjime, bet iki šiol
neturi neterminuotos sutarties.
Flekai, papasakosi mums anekdotą?
Aš jau prašiau.
Aš papasakosiu anekdotą.
Numirė vieno bičo šuo. O jis labai mylėjo tą šunį.
Taigi, jis nueina į bažnyčią ir paprašo tėvo Mulkėjaus
surengti jam laidotuves. Taip?
O Mulkėjus sako: „O, ne. Atleisk, mano sūnau,
mūsų bažnyčioje negalime laikyti mišių gyvūnui.
Bet jei nueitum pas miesto veterinarą,
jis tikrai tau padėtų. Gerai?“
Po velnių, Arturai.
Bičas padėkoja: „Labai ačiū, tėve.“
Ir priduria: „Kaip manote, ar 2 000 dol. tam užteks?“
Tėvas Mulkėjus pažvelgia į jį…
„Kodėl iškart nesakei, kad tas šuo – katalikas?“
Nusivalyk.
Patiko šitas, Arturai?
Eime.
„Kodėl iškart nesakei, kad tas šuo – katalikas?“
B KORPUSAS MINIMALI APSAUGA
Apsižvalgyk, Arturai. Kaip gyvena kita pusė.
Galėtum būti čia, jei nebūtum nužudęs 5 žmonių.
Per tiesioginę TV transliaciją.
Kai užbaigsite savo kelionę Žemėje…
Koks čia šūdas, bliamba?
Ar prisijungsi prie jų laimės
Ar gyvenimo ratas toliau suksis
Judinkis! Tai asilas.
Sveiki!
Eik tik. Suknistas beprotis.
Jėzau Marija, negalėjot duoti jam suknisto skėčio?
Advokate, juk žinote, kad negalime jiems duoti skėčių.
Jų pačių labui.
Nekiškit savo nesąmonių. Jis kiaurai peršlapęs.
Tokios taisyklės, advokate, bet sulaužysiu jas, jei liepsite.
Neabejoju, kad sulaužysi.
Beje, nuprausėme jį, galite nedėkoti.
Sėsk.
Štai, Arturai.
Šiandien susitiksime su dr. Beite. Pameni ją?
Šįkart ji tave filmuos,
nes kitą savaitę bus sprendžiama, ar esi pakaltinamas.
Ir jei visi sakys, kad esi,
o taip ir bus, nes visad taip sako,
tuomet keliausime į teismą.
Tavo vieta – tikroje ligoninėje su tikrais gydytojais.
O ne šiame bjauriame kalėjime su nusikaltėliais.
Dr. Beitė sako, kad dėl visų tų dalykų, nutikusių tavo vaikystėje,
tu tarsi pasidalinai,
kad galėtum ištverti tą skausmą.
Ji sako, kad tavo viduje gyvena kitas žmogus.
Ir būtent tas kitas žmogus padarė visus tuos nusikaltimus.
Ar supranti, ką tai reiškia, Arturai?
Šiandien tau užduosiu kelis klausimus, Arturai. Gerai?
Galbūt kai kurių dalykų tu neprisimeni.
O galbūt nelabai supranti, ką padarei.
Padėsiu tau suvokti, kas nutiko.
Arturai, atėjau padėti ne tavo advokatei.
Atėjau padėti tau.
Bet kad galėčiau tą padaryti, turi būti atviras su manimi.
Ar supranti?
Galite duoti cigaretę?
Žinoma.
Prisiminkime pirmąjį incidentą, gerai?
Trys vyrai, kurie kabinėjosi prie tavęs metro traukinyje, tyčiojosi,
ar atrodė, kad jie užkabino tavo skaudulį?
Iš tavo praeities? Iš vaikystės?
Ar pameni, kas nutiko?
Ar tau aptemo sąmonė? Matei ryškias šviesas?
Gerai.
O kaip Murėjus Franklinas?
Ar ką nors prisimeni iš to vakaro?
Muziką.
Gerai. Arturai, labai gerai.
Galiu aš pasakyti, ką prisimenu iš to vakaro?
Pamenu, atėjai apsirengęs kaip Džokeris.
Ir pamenu, kad Džokeris šoko pagal tą muziką.
Taip?
Man tikrai patiko jo grupė.
Mudu su mama drauge žiūrėdavome tą laidą.
Ji irgi mėgo Murėjų Frankliną?
„Jis toks gražus. Pažvelk, kokie balti dantys.“
Čia tavo mamos balsas?
Ar dažnai girdi jos balsą galvoje?
Visą laiką.
Ar po to, kai ji mirė, jis nors kiek pasikeitė?
Ką tai reiškia?
Ar tu…
ar ta kita tavo dalis…
Džokeris…
Ar jis labiau atsiskleidė po jos mirties?
Judu kartu gyvenote, taip? Vieno miegamojo bute?
Gal galėčiau su Džokeriu apie tai pasikalbėti?
Jis norėtų su manimi pasikalbėti?
ARKAMO LIGONINĖ
Ei, Arturai.
Arturai.
Jis padarys bet ką. Bet ką.
Prižiūrėtojai sakė, kad pamokysi mane bučiuotis.
Nes Džokeris gerai bučiuojasi.
Manęs dar niekas nebučiavo.
Duodu dvidešimt žalių, kad jis jį pasmaugs.
Štai taip.
Rikis negali patikėti.
Jis nė nesudvejojo.
Taip.
Tarsi…
Pasakysiu atvirai, Arturai.
Negalvojau, kad tu toks romantikas.
Gal duosit cigaretę?
Kodėl ne?
Ne. Ką darai?
Tegul pasako anekdotą, tada gaus cigaretę.
Liaukis. Mums su juo ir taip linksma, ar ne?
Kažin.
Pameni tą muzikos pamoką?
Anądien? B korpuse?
Pameni, kaip visi dainavo?
Užrašiau tave. Kitą savaitę vėl eisime.
Nesąmonė.
Ir kodėl tą padarei?
Ne.
Nuėjau pas Kelermaną ir pasakiau, kad gerai elgeisi. Nusipelnei.
Kokį velnią jis sau galvoja?
Taip.
Jis nori, kad apie jį gražiai rašytų.
Be to, pasakiau, kad eisiu su juo.
Štai. Dabar aišku.
-Ei. -Skaičiuojam!
Sustokite po du.
Riki. Nagi, Romeo, išrikiuok juos.
Pirmyn. Po du. Išsirikiuokite po du.
Nagi, pirmyn.
Tu rimtai?
Visiškai rimtai.
Galiu uždėti ranką ant Biblijos.
Nebuvo taip jau sunku.
Kai buvo sukurtas tas filmas apie tave,
visi galvoja, kad esi žvaigždė.
O kaip tu, Arturai?
Vis dar manai, kad esi žvaigždė?
Neabejoju, kad manai.
Pasakiau, tai – gyvenimas
Gerai, Arturai.
Nagi, eime.
Visi taip sako
Lipk iš lovos.
Andersonai, eime.
Klifordai, kurių galų?
Eime, vyručiai, metas pasirodyti.
Pabudome ir kelkimės!
-Nagi. Eime. -Kelkitės.
Nagi. Eime.
Tik pažiūrėk, Arturai. Šįryt tu kaip prisuktas.
Gerai, judam!
Tikiuosi, man leis padainuoti.
Kai šventieji Ateis
Noriu ten būti
Kai šventieji ateis
Saulė šviečia Pralinksmėkit
Viešpats laukia, jis paims tavo ranką
Pagiedokit aleliuja Pralinksmėkit…
Palaukit.
Mielieji, pasveikinkite Arturą Fleką.
Suprantu, keista čia matyti kalinį iš E korpuso,
bet mane patikino, kad jis niekad neįsivelia
į jokius incidentus.
Suprantu, pone Flekai, naujoje aplinkoje galite jaustis keistai.
Muzika čia padaro mus vientisus –
ji atsveria prieštaravimus,
užpildo pažeistas vietas.
Prašysiu tik padainuoti – kai tik norėsite ir galėsite.
Gerai, pirmyn.
Bėdas pamirškit, pralinksmėkit
Rūpesčių atsikratykit
Pagiedokit aleliuja, pralinksmėkit
O kaip šita? Pamėgink šitą.
Ne, negaliu. Aš jos nežinau.
Gerai.
Šitą.
-Čia tikrai tu? -Pamėgink šitą.
-Taip. -Tikrai? Puiku.
Pamėginsiu šitą. Taip, „do“.
Sėdžiu ant vaivorykštės Su pasauliu ant virvelės
Puiku. Štai taip.
Ta virvelė man ant piršto užrišta
Koks pasaulis, koks gyvenimas Esu įsimylėjęs
Mano vardas – Ly.
Labas.
Aš – Arturas.
Žinau.
Savo daina išsklaidau visą lietų
Ką toks mielas vaikinas kaip tu veikia tokioje vietoje?
Aš nužudžiau penkis žmones.
Tiesioginės TV transliacijos metu.
O tu?
Padegiau savo tėvų daugiabutį.
Iš tiesų…
nužudžiau šešis.
Niekas nežino, bet nužudžiau savo motiną.
Man reikėjo tą padaryti.
Mano motina uždarė mane į ligoninę.
Sako, kad esu psichė.
Tą filmą apie tave žiūrėjau gal 20 kartų.
Taip. Ar jis geras?
Man neleido jo pažiūrėti.
Jis geras.
Tikrai geras.
Užaugau tame pačiame rajone.
Mes su draugais kasdien lipdavome tais laiptais, eidami į mokyklą.
Savo tėvams aš irgi nė velnio nerūpėjau.
Tėvas mane nuolat talžė.
Žinai, ką?
„Tuk, tuk.“
„Apgailestauju, vaikeli, tavo tėvas žuvo avarijoje.“
Atleisk. Nejuokinga.
O, kad tie draugai dabar mane matytų.
Kai pirmąkart pamačiau Džokerį,
kai pamačiau tave Murėjaus Franklino laidoje,
visąlaik žiūrėdama galvojau:
„Tikiuosi, jis ištaškys jam smegenis.“
Ir tuomet tu tą padarei.
Pirmą kartą gyvenime nebesijaučiau tokia vieniša.
Bėdas pamirškit, pralinksmėkit
Rūpesčius pamirškit
Pagiedokit aleliuja, pralinksmėkit
Pasiruoškit paskutinio teismo dienai
Saulė šviečia, pralinksmėkit
Viešpats laukia, jis paims tavo ranką
Pagiedokit aleliuja, pralinksmėkit
Ei, Džeki.
Nori žinoti, ko labiausiai gailiuosi dėl „Murėjaus Franklino laidos“?
Ko?
Kad nenušoviau jo iškart, o leidau manęs klausinėti.
Čia anekdotas, Arturai?
Taip.
Tereikėjo tau pasiūlyti senamadišką būdą.
Ačiū, bičiuli.
Atnešiu tau vaistus.
Šiuo atveju nekaltumas dėl psichinės būklės negalioja.
Jis nužudė penkis nekaltus žmones.
-Ir šis smurto protrūkis… -Ei, Flekai.
-Tave rodo per žinias. -…sekėjai
žavisi ne tik mūsų mieste, bet ir visoje šalyje.
Vandalizmas, padegimai…
Teisėjas sako, kad esi pakaltinamas.
Taip ir žinojau.
Ir jie vis tiek smurtauja jo vardu.
Tie žmonės tiki, kad Arturas Flekas
yra savotiškas kankinys
Nėra.
Arturas Flekas yra monstras, kuris puikiai suprato, ką daro.
-Taip. -Teisingai.
Ir mes sieksime mirties bausmės.
Ačiū, šiandien į klausimus neatsakinėsiu.
Šūdas, brolau.
Girdėjai, Flekai? Mirties bausmė.
Tave pačirškins, Arti.
Koks jausmas?
Pirmą kartą gyvenime
Atsirado žmogus, kuriam esu reikalingas
Tiek ilgai to laukiau
Pirmą kartą gyvenime nebijau
Eiti ten, kur gyvenimas veda
Kažkodėl žinau, kad jėgų man pakaks
Pirmą kartą paliečiau tai Apie ką svajojo širdis
Dar tuomet, kai pats nesupratau
Žmogus, toks šiltas kaip tu
Svajones manąsias išpildys
Pirmą kartą gyvenime Neleisiu sielvartui manęs įskaudinti
Taip, kaip jis mane skaudino anksčiau
Pirmąkart gyvenime yra žmogus Kuris, žinau, manęs nepaliks
Aš nebe vienišas
Pirmą kartą galiu pasakyti: „Tai – mano, ir jūs to neatimsit“
Parodyk jiems!
Kol žinau, kad mylimas esu Man pavyks
Pirmą kartą gyvenime Atsirado žmogus, kuriam esu reikalingas
Pavaryk, Arturai.
Pirmyn.
Pirmą kartą galiu pasakyti: „Tai – mano, ir jūs to neatimsit“
Kol žinau, kad mylimas esu Man pavyks
Pirmą kartą gyvenime Atsirado žmogus
Pirmą kartą gyvenime
Atsakyk jam, Arturai.
Kaip jautiesi? Bijai?
Taip, pasakyk!
Ne, negali nieko sakyti spaudai,
net jei Kelermanas to prašo.
Jie ten laukia jau visą savaitę.
Kad pamatytų mane.
Jie nori su manimi pakalbėti.
Ei, Flekai.
-Jau sakiau… -Gali pasirašyti knygą?
…susitariau dėl interviu kitą mėnesį, prieš pat teismą.
Gerai, bet Kelermanas liepė man dabar padaryti pareiškimą.
Leido šįvakar pažiūrėti tą filmą.
-Kaip normaliam žmogui. -Kokį filmą?
Ką čia paistai?
Nagi, Arturai.
Gerai.
-Atsiprašau, turiu bėgt. -Arturai, sakau tau…
Gerai, einam.
Palauk, Džeki. Jis pasirašys knygą.
Greičiau, Arturai. Nenoriu paleisti pradžios.
Bus verta kalno pinigų, kai jį pačirškins.
Nusiramink.
Eime.
Linkiu susirgti vėžiu
Miuziklas.
Man jau nusibodo tie dirbtiniai barjerai tarp muzikos ir dramos.
Tuomet jums tikrai manęs nereikia.
Reikia.
Nes gali būti didingesnis nei bet kada.
Padarysime, kad tiesiog sprogtum teatro scenoje kaip raketa.
Būtum ne senas prekės ženklas
su skrybėle, kaklaraiščiu ir kasytėmis, odidis menininkas
-savo galios viršūnėje. -Eime iš čia.
Naujasis Tonis Hanteris.
-Tonis Hanteris, 1953 m. -Negaliu.
Jie mane nušaus.
Nagi. Juk žinai, kaip viskas baigsis.
Viskas bus gerai.
Kaip manai, kas aš? Kas jie?
Kas, manai, yra teatras? Tai – pramoga.
Patikėkit manimi, nėra jokio skirtumo tarp magiško ritmo
-ir Bilo Robinsono nemirtingo šokio… -Jau sakei.
Ką gi. Ką padarė Bilas Robinsonas?
Šoko ant laiptų, ar ne?
Man teko vaidinti karalių Edipą ant tų pačių laiptų.
Koks skirtumas? Visi esame teatras.
Parodyk man žemiausią komiką raudona nosimi,
ir aš tau parodysiu šoumeną. Mes visi…
Negirdėsim dainos.
Viskas, kas gali nutikti gyvenime Gali nutikti pasirodyme
Gali prajuokinti Gali pravirkdyti
Viskas… Viskas tinka
Klounas, kuriam smunka kelnės
Arba šokis, romantiko svajonė
Arba scena su žiauriu piktadariu
Tai – pramoga
Prožektorius nukreiptas Į moterį su pėdkelnėmis
Arba nuotaką su vyruku pašonėje
Arba puotą, kurioje ji jam atsiduoda
Tai – pramoga
-Dabar suprantu. -Įtemptas siužetas
Kupinas sekso
Išsiskyrusi moteris tebemyli buvusįjį
Tai gali būti karalius Edipas
Vyrukas nužudo savo tėvą Ir pridaro daug bėdų
Ugnis!
Nepanikuokite.
Ramiai. Nusiraminkite.
Arturai, eime.
Arturai, mikliai!
Ramiai, po vieną.
Jei jie mane pamatytų
Mano šutvę
Nagi, eime. Greičiau!
Žiūriu į tavo šypseną Labai gražu
Noriu kad tie stuobriai Išties pamatytų
Kokius kietus
Vyrukus privilioju
Tu tą padarei?
Sakiau, kad noriu iš čia ištrūkti.
Gal išprotėjai?
Galiu tik žavėtis Pažvelk, kur atsidūriau
Šįvakar nusileidau Tiesiai į puodą
Kokia apgaulė, po galais Jie niekad nepatikės
Jei mano draugai mane matytų…
Šūdas.
Eime, čionai.
-Jie ateina. -Nagi. Eime.
Matai, smagiau nei filmas, tiesa?
Jei tik mane dabar matytų Ta menka grupelė
Vaikščiojanti aplink Milijono vertės narvelį
Trinuosi Su elitu
Viršuje vietos apstu
Eime.
Jei jis saugiausias O jis toks yra
Pasirinko nežinomą merginą Kokia aš tikrai esu
Koks šuolis, nieko sau Jie niekad nepatikės
Jei mano draugai mane matytų
-Jei mano draugai mane matytų -Mane matytų
-Jei jie visi mane dabar matytų -Jei mane matytų
Paleiskit mane, bliamba!
Šūdžiai jūs!
Gali dabar juoktis, šūdžiau.
Į paskutinę kairėje.
Išsidirbinėji prie manęs, Arturai?
Dvi savaitės karceryje.
Smagiai tau pasibūti.
Paimk mano ranką Lik čia, drauge mano
Aš surasiu kelią pas tave
Čia ir dabar, tikrai žinau
Mūsų istorija – tikra
Mums viskas būtų gerai
Jei būtume tik dviese
Mums sako, kad esam bepročiai
ARKAMO VIEŠBUTIS YRA LAISVŲ KAMBARIŲ
Bet aš tik tave myliu
Mano vyrukas.
Tu tikrai čia?
Taip.
Prižiūrėtojas mane įleido.
Dėl tavęs padarysiu bet ką.
Bet laiko turime nedaug. Ateik.
Kas?
Ateik. Gali atsikelti?
Ateik į šviesą.
Mane išsiunčia namo.
Ką? Kodėl?
Sako, kad darai man blogą įtaką.
Ką?
Taip tik geriau mums.
Galėsiu kasdien ateiti į teismą.
Matysiu tave kasdien, kol tave išleis.
O tuomet kas?
Mes supilsime kalną.
Palauk.
Atnešei grimą.
Noriu pamatyti tikrąjį tave.
Pažiūrėk, ką jie tau padarė.
Dabar esame tik mudu.
Nustok gerti vaistus.
Jau nebegeriu.
Ar galim?
Taip.
Ko jis manęs klausinės?
Be… žinot.
Tikėkimės, apie tavo gyvenimą čia,
kokios čia išties sąlygos.
-Jis gali tavęs paklausti apie Ly. -Tikrai?
Ji savo interviu daug apie tave pasakojo.
Ir apie save.
Aišku.
Žinot, aš ją myliu.
Ji mane supranta.
Dvi minutės. Pedis pasiruošęs.
Arturai.
Turi galimybę parodyti kitą savo pusę.
Kad žmonės pamatytų, kas išties esi.
Ir nemanau, kad turėtum rūkyti. Taip atrodai galantiškas.
Gerai.
Išnaudokime šį laiką ir parodykime visiems, kad esi žmogus.
Jie turi suprasti, kad tu sergi. Kad matai haliucinacijas.
Tu nesi Džokeris. Tu – Arturas Flekas.
Nesijaudink. Puikiai pasirodysi.
Arturai.
Tau viskas gerai?
Dar galime viską atšaukti.
Į tave kreiptis Arturo ar Džokerio vardu?
Pone Mejersai, mes susitarėme. Negalite vadinti jo „Džokeriu“.
Jis yra Arturas. Arturas Flekas.
Kai galėsite, Pedi.
Ji turi išeiti.
Galėsite viską stebėti už stiklo, čia būti negalite.
Tiesiog būk savimi.
-Filmuojame? -Taip.
Kameros įjungtos.
Prieš dvejus metus Arturas Flekas įsiveržė į Gotamą kaip uraganas.
Kuklus žmogus, dirbantis klounu, svajojantis tapti komiku,
Flekas įvykdė 5 siaubingas žmogžudystes vos per 4 savaites.
Ir šimtai žmonių nori patekti
į vieną pirmųjų teismo posėdžių, transliuojamų gyvai per TV,
Arturas Flekas, Džokeris, duos pirmąjį interviu
po liūdnai pagarsėjusios „Murėjaus Franklino“ laidos.
Taip, visi žinome, kuo viskas baigėsi.
Arturai Flekai, sveikas atvykęs.
Sveiki.
Prisiminkime tą vakarą su Murėjumi Franklinu.
Kas vyko tavo galvoje,
kai paspaudei gaiduką ir ištaškei jo smegenis?
Žinot, Pedi,
tuo metu mano gyvenime vyko daug dalykų.
Nedaug ką atsimenu iš to vakaro.
Man aptemo sąmonė, mačiau ryškias šviesas.
Man buvo sunku atskirti,
kas tikra, o kas ne.
Tik nereikia.
Padarei tą tiesioginės TV transliacijos metu. Labai tikra.
Pedi, žinau tik tiek, kad tą vakarą ketinau nusižudyti.
Televizijoje.
Tikėjausi, kad Murėjus dalyvaus mano pasirodyme.
Bet jis buvo blogas aktorius.
Tad gavo, ko nusipelnė.
Paskutinis tavo juokelis, jei galima jį taip pavadinti:
„Gauni tai, ko nusipelnei“. Taip pasakei.
Tai – nejuokinga.
Jūs teisus… Reikėjo parinkti geresnį juokelį.
Nori pasirodyti juokingas?
Ne.
Ar nusipelnei mirties?
Prokuroras siūlo mirties bausmę.
Sakei, kad norėjai nusižudyti televizijoje. Tad, sakyk,
ar vis dar nori mirti?
Tuo metu mirti atrodė žymiai lengviau nei gyventi.
Bet tai nebesu aš.
Aš ne…
Aš ne toks.
Ten nebuvai tu.
Ne, neteisingai.
Pasakysiu atvirai.
-Ne tą turėjau galvoje. -Tu giniesi:
„Tą padarė Džokeris.“
-Esu nepakaltinamas. -Gerai, aš ne…
-Neišmanau nieko apie gynybą. -Ta kita asmenybė,
žudikas klounas, esantis tavyje, nužudė Murėjų.
Su kuo aš dabar kalbu? Kuris iš jūsų čia sėdi?
Vargšas žemo intelekto Arturas Flekas?
Ar Džokeris, kuris paskatino grupelę netikėlių…
O jums tikrai rūpi?
Nerūpi.
Nesiskiriate nuo Murėjaus.
Esate toks, kaip visi. Vaikotės sensacijų.
Jums nerūpi… Norite kalbėti apie mano klaidas.
Norite kalbėti apie mano praeitį.
Ne apie tai, kas esu dabar.
Kaip pasikeičiau.
Štai apie ką turėtume kalbėti, Pedi.
Gerai.
-Padarykime pertrauką. -Nedarysime pertraukos.
Ką gi.
Tuomet papasakok mums, kas pasikeitė, Arturai?
Pasakysiu, kas pasikeitė, Padi.
Aš nebesu vienas.
Taip.
Mergina, kuri dainavo. Tą naktį, kai bandei pabėgti.
Mes nebandėme pabėgti.
Panelė Harlė Kvinzel.
Tą naktį surengėte neblogą pasirodymą.
„GOTAMO TYRĖJAS“ BE PROTO ĮSIMYLĖJĘ
Ji – tikrai ypatinga, ar ne?
Tu man pasakyk.
O nemanai,
kad to truputį per daug?
Per daug?
Ji kvailutė, žinau
Bet kvailutė gali būt žavi
Įsimylėjau
Argi nematot
Kaip kūdikis glėbyje
Meilė – senas liūdnas jausmas
Nė bluosto nesudėjau
Nuo tada
Kai nesavas tapau
Aš vėl laukinis
Vėl apgautas
Naivus verkšlenantis vaikas
Apžavėtas
Pasimetęs
Nejaugi
Širdį praradau, bet nesvarbu
Ji šalta, sutinku
Ji juokiasi, man tai patinka
Nors juokiasi iš manęs
Aš jai dainuosiu
Pavasarį padovanosiu
Ir lauksiu dienos
Kai į ją įsitversiu
Apžavėtas
Pasimetęs
-Nejaugi -Atsiprašau. Taip, ačiū.
RADIJO APARATŲ IR TELEVIZORIŲ REMONTAS
Tęsime pokalbį su Arturu Fleku po pertraukos, skirtos mūsų rėmėjams.
Šiandien prasidės Arturo Fleko teismas dėl žmogžudysčių.
Prokuroro padėjėjas Harvėjus Dentas ruošia pradines įžvalgas
vadinamajame „Šimtmečio teisme“.
Po keletą mėnesių trukusių protestų, policija budės
ir užtvers aplinkines gatves,
kad nesusirinktų tūkstantinės minios.
Štai kokia padėtis,
kai neveikia socialinės paslaugos.
Ir nenorėkit, kad imčiau kalbėti apie šį žiniasklaidos burbulą.
Gerai, Denise, tu eteryje.
Ačiū, kad atsiliepėte.
To jau per daug. Tas idiotas nenusipelnė teismo.
Jį reikėtų sodinti tiesiai į kėdę.
Jis turi tapti pavyzdžiu.
IŠLAISVINKITE DŽOKERĮ
Kai šypsaisi
Visas pasaulis šypsosi drauge
Kai juokiesi
Nušvinta saulė
Bet kai verki
Atslenka lietus
Tad liaukis dūsauti
Būk vėl laiminga
Šypsokis
Nes kai šypsaisi
Visas pasaulis šypsosi
Drauge
Įeinu.
Gerai. Metas pasirodyti.
Štai ir jis.
ARTURO FLEKO TEISMAS NETRUKUS
Arturas Flekas…
Užsičiaupkit.
Arturas.
Miliganai.
Arturas.
Suknežinsiu tau galvą.
Taip, Arturai.
Jis gerai atrodo.
Prašome atsistoti.
Teismo posėdis prasideda.
Jam vadovauja gerbiamas teisėjas Hermanas Rotvaksas.
Labas rytas, ponios ir ponai.
Prašom sėstis.
Viljamai, pakviesk prisiekusiuosius.
Ar viskas gerai, pone Flekai?
Viskas gerai?
Taip, gerbiamas teisėjau. Tik ieškau vieno žmogaus.
Prašau, pone Flekai, sėskit.
Suprantu, visko daug.
Bet čia – teismo salė.
Ir jokie išsišokimai nebus toleruojami.
Tai galioja visiems šioje salėje.
Sidnėjau, pristatyk bylą.
Niujorko valstijos žmonės prieš Arturą Fleką.
Bylos numeris – GC071963.
Viskas, kas gali nutikti gyvenime
Gali nutikti pasirodyme
Gali prajuokinti
Gali pravirkdyti
Viskas
Viskas tinka
Klounas, kuriam smunka kelnės
Arba šokis, romantiko svajonė
Arba scena su žiauriu piktadariu
Tai – pramoga
Prožektorius nukreiptas Į moterį su pėdkelnėmis
Arba nuotaką su vyruku pašonėje
Arba puotą, kurioje ji jam atsiduoda
Mano nuomone, nėra jokių įrodymų,
kad Arturas Flekas kenčia nuo daugybinio asmenybės sutrikimo.
Ar kad jis apskritai elgėsi kaip Džokeris –
nuo jo atsiskyrusi asmenybė.
Gydytojau, jūsų nuomone, kiek esate susipažinęs su šia byla,
ar manote, kad ponas Flekas kenčia nuo protinės negalios ar sutrikimo?
Ne.
Mano nuomone, jis nėra realybės nesuvokiantis pamišėlis.
Manau, jis buvo sveiko proto, kai įvykdė nusikaltimus.
Tiesą sakant, manau, kad jis apsimeta.
Tylos.
Jei jis…
apsimena, kaip jūs sakote,
kas galėtų leisti manyti, kad jis serga?
Manau, jis turi keturis gana įprastus psichikos sutrikimus –
ilgalaikį liūdesį,
narcisistinį polinkį, neturi draugų
bei yra abejingas kitų jausmams.
Tai – labai sutrikęs žmogus.
Tačiau pripažinti jo nepakaltinamu aš negaliu.
Ačiū, gydytojau Liu.
Daugiau klausimų neturiu.
Liudytojas – jūsų, p. Stiuart.
Ačiū.
Ar galite rytoj gauti Ly Geresnę vietą?
Gydytojau Liu, labas rytas.
Sveiki.
Kiek laiko kalbėjotės su Arturu Fleku?
Maždaug dvi valandas.
Jei tiksliau, 89 minutes.
Pasakykite, kaip galite teigti, kad Arturas nėra psichiškai nesveikas?
Kaip galite būti toks tikras, vos po 89 minučių,
kad „Džokeris“ nėra visiškai kita asmenybė?
Kai tai nėra jis.
Aš peržiūrėjau ir testų rezultatus.
Psichologinių testų, neurologinių bei medicininių testų.
Ir, mano nuomone, tai tėra spektaklis.
Ar perskaitėte įrašus iš Socialinių paslaugų skyriaus…
GOTAMO SVEIKATOS SKYRIUS
…kur parašyta, kad kai Arturui buvo septyneri,
jis buvo sugrąžintas į smurtautojos namus?
ĮVAIKINTO VAIKO MOTINA LEIDO SKRIAUSTI SŪNŲ
Jo motinos namus.
Perskaičiau, taip.
Ar per tą 89 minučių pokalbį paklausėte jo,
kodėl Socialinių paslaugų skyrius nepatikėjo jo siaubingomis istorijomis,
kai septynmetis berniukas papasakojo jiems
apie patirtą fizinį ir seksualinį smurtą?
Ne, aš jo apie tai neklausiau.
Tai norite, kad mes patikėtume,
jog praleidęs vos 89 min. su Arturu Fleku
ir peržiūrėjęs jo įrašus ir testų rezultatus
iš tos pačios valstybinės įstaigos, kuri jį apleido,
norite, kad mes patikėtume, jog galite tvirtai sakyti,
kad Arturas neserga jokia rimta psichikos liga?
Kad jam nereikėjo pasitelkti fantazijos ir sukurti kitą asmenybę,
kad apsaugotų išsigandusį ir pažeidžiamą septynmetį berniuką
nuo traumos ir patiriamo smurto?
Ir kad ta asmenybė nepasirodė tuomet,
kai jį užpuolė ir kankino
trys girti chuliganai metro traukinyje?
„Pabudęs šįryt pagalvojau: „Murėjus.“
Ir štai – Murėjus.
Juokinga, tiesa?
Tuomet prisiminiau Sofiją.
-Vėl…“ -Prieštarauju. Gerb. teisėjau…
Mano kliento asmeninis dienoraštis yra konficencialus.
Atmesta.
Ponia Kein nekomentuos
pono Fleko dienoraščių…
Bet tai – mano asmeniniai juokeliai.
Jų negalima skaityti.
Pone Flekai. Tylos!
Ji skaito jūsų žodžius.
Ir prisiekusieji nuspręs, ką su jais daryti.
Tęskite.
Panele Kein, toliau skaitykite paryškintą vietą.
„Tuomet prisiminiau Sofiją.
Vėl ją sapnavau. Pamiršau sapną.
Beveik niekuomet nesapnuoju.
Ką daryti, kad prisiminčiau?“
Sofija Diumond yra pono Fleko kaimynė,
kurią jis persekiojo.
Kokia data?
Lapkričio 17 d.
Lapkričio 17 d. buvo diena, kai ponas Flekas
mirtinai subadė Randalą Klainmanhoferį.
Tą pačią dieną jis nušovė ir Murėjų Frankliną.
Suprantu, kad tai nėra jūsų sritis,
bet jūs perskaitėte visus pono Fleko dienoraščius?
Taip.
Ir, jūsų nuomone, ar atrodo, kad ten – kitas žmogus?
Kad tą parašė… kita asmenybė?
Ne, primena Arturą.
Tęskite.
Jis dažnai užrašinėdavo savo fantazijas.
Ir… apie moterį, su kuria turėjo įsivaizduojamus santykius.
ARTURO FLEKO TEISMAS TIESIOGIAI
Ir, žinoma, savo juokelius.
Buvo daug… tų…
nejuokingų juokelių.
Ji – tik socialinė darbuotoja. Ji neturi kompetencijos…
Tenorite jį parodyti kaip visišką idiotą.
Jis niekaip neištrūks, jei tęsit tą šūdą.
Paklauskit jos, kodėl mane pasodino taip toli nuo jo.
Nepradėkime. Prašau.
Matote visus tuos žmones priekyje?
Dėl ko jie čia atėjo?
Kiek marškinėlių su Arturu Fleku?
Kiek plakatų?
Vyksta Šimtmečio teismas, o ji nė nežino, kas yra jos klientas.
-Ką norite pasakyti? -Matot, kaip stipriai jis serga?
Kaip jam reikia pagalbos?
Jis neserga.
Jis – tobulas.
Tu juk nemanai, kad jis ims ir išeis iš čia?
Taip, jis išeis.
-Ir aš būsiu šalia. -O tuomet kas?
Mes supilsime kalną.
-Ką? -Iš mažos kalvelės.
Ką tai reiškia?
-Jūs susituoksite? -Pasitraukit!
Tu nesiklausai.
Mes galime laimėti šią bylą, bet ji viską sušiks.
Ne, tai jūs nesiklausote.
Ly manimi rūpinasi.
Ji supranta, ką man teko patirti.
Ką čia kalbi?
Mes iš to paties rajono.
Ji neteko tėvo. Mama su ja siaubingai elgėsi.
Ji ją uždarė.
Tad atstokite nuo jos.
Gerai, tu Ly tikrai rūpi, taip.
Žinau.
Bet ji neužaugo tame pačiame rajone.
Ji gyvena Aukštutiniame Vestsaide su savo tėvais.
Jos tėvas nėra miręs, jis – gydytojas.
Ji pati sutiko gultis į ligoninę
ir galėjo kada panorėjusi iš jos išeiti.
Ji iš jos neišėjo.
Arturai.
Aš dariau jai negerą įtaką, todėl mus išskyrė.
Ar ji minėjo, kad studijavo psichiatriją?
Jūs to nesuprasite.
Tik noriu pasakyti, kad ji tave išnaudoja.
Atleisk, aš tiesiog…
Žinau, ką reiškia ką nors mylėti.
Bet nemanau, kad gali tikėti tuo, ką ji sako.
Iš „NCB Studios“ Gotame.
Ponios ir ponai, „Džokerio ir Harlės laida“.
PLOJIMAI „DŽOKERIS IR HARLĖ“
Ta šviesa
Šita šviesa
Man dar niekad nešvietė
Noriu visą gyvenimą
Gyventi su tavimi
Yra būdas
Taip sako
Viską padaryti
Bet bus nesvarbu
Jei būsiu be tavęs
Nežinai, ką reiškia
Mieloji, nežinai, ką reiškia
Mylėti
Taip, kaip aš myliu tave
Mielasis
Nežinai, ką reiškia
Mielasis, nežinai, ką reiškia…
Kas nutiko?
Tu į mane nebežiūri.
Galvoji tik apie save.
O daina juk apie tai, kaip myli mane.
Pažiūrėkit, kas dabar galvoja tik apie save.
Tai sakai, kad ji – ne apie mus?
Apie mus, bet mes dainuojame jiems.
Todėl dainuojame, branguti.
Nes man kilo įtarimas,
kad neduodame žmonėms to, ko jie nori.
Viskas gerai, mielasis, tu teisus.
Duokime žmonėms, ko jie nori.
Muzika. Pradėkime nuo pradžių.
Medaus mėnuo baigėsi?
Ką?
Kodėl taip pasielgei?
Nušauk Hylį.
Tik pažiūrėk.
Kelios savaitės TV, ir elgiesi taip, tarsi kalėjimas būtų tavo.
Ką jūs čia veikiat ant suolelių?
Kas sakė, kad tie suoleliai – jūsų?
Riki, kas tau užėjo, bliamba?
Girdėjai, ką pasakiau. Stokis.
Spėk, ką mačiau lauke?
Tavo draugužę.
Gerai, užteks. Stokitės, abu.
Flekai, pas tave lankytojas.
Matai, Arturai? Ką tau sakiau?
Mikliai!
Kiekvieną dieną, tai šūdžius.
Tikrai esi suknistas pamišėlis, Flekai.
Labas.
Penkios minutės.
Kaip laikaisi?
Viskas gerai?
Tu man melavai?
Žinoma.
Visi truputį meluoja.
Tu negyvenai tame pačiame rajone?
Tavo tėtis – gydytojas?
Esi turtinga?
Aš tik norėjau tau patikti.
Tikrai savo noru atsigulei į ligoninę?
Taip.
Beprotybė.
Nes norėjai su manimi susitikti?
Tik dėl to.
Galėjai tiesiog parašyti man laišką.
Ir ką parašyti? Aš esu niekas.
Nieko nenuveikiau gyvenime, priešingai nei tu.
Tu tikrai žiūrėjai filmą apie mane 20 kartų?
Sakyčiau, keturis ar penkis.
Jis tikrai buvo geras, ar irgi melavai?
Jis buvo puikus.
Mano advokatė sako, kad išnaudoji mane.
Aš – ne kvailys.
Nesupranti, ką ji daro?
Jie iš tavęs juokiasi.
Tu jai nerūpi.
Man rūpi.
Ar žinai, kad apsigyvenau tavo senajame daugiabutyje,
kad išėjęs gerai jaustumeisi?
Ar tavo advokatė tą pasakė?
Tikrai apsigyvenai?
Aš nenoriu ten gyventi.
Aš nėščia.
Ką?
Kodėl paukščiai atsiranda
Kai tik tu est arti
Jie kaip aš
Nori būti
Arti tavęs
Kodėl žvaigždės krenta iš dangaus
Kai tik tu praeini
Jos kaip aš
Nori būti
Arti tavęs
Tikrai?
Tą dieną kai gimei
Angelai susibūrę
Nutarė įgyvendinti svajonę
Įbarstė mėnulio dulkių Į tavo aukso plaukelius
Ir žvaigždžių šviesą į mėlynas akis
Ir dėl to
-Visos miesto mergaitės -Miesto mergaitės
-Seka tave -Seka mane
-Visur -Visur
Jos kaip aš
Nori būti
Arti tavęs
Jos kaip aš
Nori būti
Arti tavęs
Manėte, kad jis gali jus nuskriausti?
Arba jūsų dukrą?
Taip.
Manėte, kad jis pavojingas.
Jis įsibrovė į mano butą.
Iškvietėte policiją?
Ne.
Jo motina man sakė, kad jis nuolat prisidarydavo bėdų,
tačiau nė musės nenuskriaustų.
Ar…
tas vyras, kuris įsibrovė tą vakarą į jūsų butą
buvo nepanašus į jums pažįstamą Arturą Fleką?
Nelabai jį pažinojau.
Keliskart sutikau jį vestibiulyje bei lifte.
Kaip minėjau, pažinojau jo motiną.
Ji buvo labai gera mano dukrai.
Panele Diumond,
kodėl nenorėjote šiandien ateiti liudyti?
Kodėl iš pradžių ignoravote šaukimus į teismą?
Po to, kai Arturas padarė tai, ką padarė,
žiniasklaida ėmė prašyti manęs komentarų.
Tapau to bjauraus TV filmo, kurį sukūrė, personažu…
-Jis bjaurus? -Tuomet visi…
Ne.
…tie žmonės, rėmėjai, kaip dabar stovintys lauke,
ėmė rodytis mano darbe ir mane persekioti,
kaltinti dėl to, kas nutiko Arturui.
Baiminausi dėl savo ir savo dukters saugumo.
Išsikraustėme iš miesto.
Tuomet kodėl galiausiai sutikote ateiti?
Nes tą vakarą turėjau iškviesti policiją.
Tuomet galbūt visi tie žmonės nebūtų…
Dabar nebūtų negyvi, jei būčiau tą padariusi.
Ačiū. Daugiau klausimų neturiu.
Liudytoja – jūsų, p. Stiuart.
Panele Diumond.
Kas nutiko, kai tą vakarą paprašėte Arturo išeiti iš jūsų buto?
Jis pasakė, kad jam buvo prasta diena. Ir išėjo.
Tad jis nenuskriaudė ir negrasino nei jums, nei jūsų dukrai?
Ne.
O ar kitą savaitę matėte jį per TV „Murėjaus Franklino laidoje“?
Mačiau.
Ar jis buvo panašus į žmogų,
kuris tą vakarą sėdėjo jūsų bute?
Ar taip pat kalbėjo, ar taip pat atrodė?
Ne, jis buvo nusigrimavęs kaip klounas.
Kadangi Arturo motina gražiai elgėsi su jūsų dukra,
ką ji papasakojo jums apie savo sūnų?
Ji sakė, kad su Arturu kažkas negerai,
kad jis gyvena fantazijų pasaulyje, minėjo jo juoką.
Sakė, kad jo „kvailas juokas“. Ji taip sakė.
„Jo kvailas juokas.“
Taip.
Ką dar ji sakė?
Kad vaikystėje ji jam pasakodavo išgalvotą istoriją.
Kad jis geriau jaustųsi.
Kad neverktų ir nenusižudytų.
Ir kokia tai istorija?
Kad jo užduotis šiame pasaulyje – skleisti džiaugsmą.
Kažkas tokio. Todėl ji vadindavo jį „Linksmuoliu“.
Ir?
Ir ji negalėjo patikėti, kad jis kūrė visą savo gyvenimą
tos išgalvotos istorijos pagrindu.
Jis buvo gatvės klounas ir norėjo tapti komiku.
Ji iš jo šaipėsi?
Sakė, juokinga, kad jis tiki,
jog gali prajuokinti žmones.
Ji sakė, kad Arturas visai nejuokingas.
Ar ji sakė, kad jis nuolat atsidurdavo įvairiose institucijose?
Taip.
Ar ji dar ką nors apie jį pasakojo?
Kaladėje visuomet yra
Juokdarys
Vienišas klounas
Vargšas besijuokiantis kvailys Krentantis ant žemės
Visi tuomet juokiasi
Žaidime visuomet
Yra linksmintojas
Nors nesistengia būti juokingas
Ir visi į jį žiūri
Tokį patį
Jie nemato jo sudiržusios vienišos širdies
Jiems nerūpi Kol yra juokdarys
Tik paprastas kvailys
Kuris maivosi kiek tik gali
Visuomet yra juokdarys
Taip jau yra
Tačiau likimas išdalina kortas Ir aš matau
Kad juokdarys – tai aš
Jiems nerūpi Kol yra juokdarys
Tik paprastas kvailys
Kuris maivosi kiek tik gali
Visuomet yra juokdarys
Taip jau yra!
Tačiau likimas išdalina kortas Ir aš matau
Kad juokdarys – tai aš
TEISĖJAS HERMANAS ROTVAKSAS
Juokdarys –
Tai aš
Taip.
Kad jis niekad neturėjo merginos ir galbūt yra nekaltas.
Negaliu.
Daugiau nebegaliu!
Gerb. teisėjau, ar galiu prieiti?
Ne, negalite.
Atleidžiu advokatę.
Seniai laikas!
Atsiprašau?
Noriu atstovauti pats.
Jūs atleista.
Arturai, nedaryk to. Čia viskas tikra.
Pati verčiau tuo patikėkit.
Tvarkos teisme. Tvarkos!
Apsauga! Nuveskite poną Fleką į jo kamerą!
Tvarkos!
ARTURO FLEKO TEISMAS TIESIOGIAI
Visi advokatai, tučtuojau į mano kabinetą!
Ten? Ačiū.
Jokių prisilietimų.
Žiauriai tavimi didžiuojuosi, bliamba.
Kad būtum matęs. Visi eina iš proto dėl tavęs.
Tu tą padarei.
Taip, bet man gal vertėtų paskaityti įstatymus ar kažką.
Aš juk nesimokiau mokykloje.
Liepiau nesiliesti.
Gali daryti, ką tik nori.
Tu – Džokeris.
Labas vakaras, dabar 6.00 val., trečiadienis, lapkričio 8 d., lauke 9 °C.
Aš – Stenas L. Bruksas, paklausykite žinių.
Arturo Fleko teisme – netikėtas posūkis.
Flekas, kaltinamas nužudymais, dar vadinamas Džokeriu,
nutraukė liudijimą ir posėdžio metu atleido savo advokatę Marianą Stiuart.
Ir pabučiavo ją atsisveikindamas.
Po to Fleką ilgai apklausė teisėjas Hermanas Rotvaksas.
Teisė atstovauti save
nereiškia leidimo menkinti teismo garbę ir orumą.
Ar galite suvaldyti savo emocijas, pone Flekai?
Taip, pone.
Teisėjas Rotvaksas nenoromis patvirtino Fleko prašymą atstovauti save,
padedant paskirtajam advokatui.
Šiam sprendimui nepritaria nei Fleko dabar jau buvusi advokatė
Mariana Stiuart, nei prokuroro padėjėjas Harvis Dentas.
Tikrai tragiška.
Arturas tiki, kad turi daugybę rėmėjų,
bet išties jis jiems nerūpi.
Jiems rūpi Džokeris.
Jis nesuvokia realybės. Jis yra psichiškai nesveikas.
Jei būtume įtikinę taip nepasielgti,
būtume laimėję bylą.
Flekas supranta, ką daro. Jis supranta, kad pralaimi.
Negalime pamiršti, kad jis – negeras žmogus. Tai tėra jo skausmo dalis.
Arturo Fleko teismo posėdis bus tęsiamas pirmadienį ryte.
Kitos žinios. Meras Torndaikas…
Štai jis.
Prašome nusiraminti.
Užsičiaupkit!
Sėskit.
-Flekai, nulipk. Arturai! -Taip, Arturai!
Nagi. Lipk nuo stalo.
Nulipk, Arturai.
Kai šventieji
Riki, sėsk, bliamba.
-Ateis -Riki!
-Kai šventieji ateis -Liaukis, Trojau!
Riki! Lipk žemyn, bliamba.
Viešpatie, noriu būti ten
Atiduok kepurę!
Kai šventieji…
Lipk, jei pasakiau, bliamba.
Baikit valgyti suknistą vakarienę.
Sėskit!
-Nusiraminkit. -Pasirodymas baigtas. Nusiraminkit.
Sėskit, bliamba!
Kai šventieji ateis
Bulokai!
Kai šventieji! Ateis!
Kai šventieji ateis
Viešpatie, noriu ten būti
Kai šventieji ateis
Aš suknežinsiu tau galvą.
Kai šventieji ateis
Peržiūrėjęs visas bylas, kurios galėtų būti precedentu,
ir „Džensenas prieš Aukščiausiąjį Teismą“ atitiko labiausiai,
nenoromis sutikau, kad ponas Flekas turi teisę,
kaip advokatas, rengtis kaip nori,
jei tik tai netrikdys tvarkos teisme
ir netrukdys teismo funkcijoms.
ARTURO FLEKO TEISMAS
Neleisiu, kad šis posėdis būtų toks nevaldomas kaip minia lauke.
Ir neleisiu jo paversti cirku,
ką jau pavyko padaryti.
Ačiū.
Pone Dentai, pakvieskite kitą savo liudytoją.
Valstija kviečia Garį Balą.
Apsauga?
Prašome palydėti poną Balą į tribūną.
Gari.
Parodyk jiems.
Prašau pakelti dešinę ranką.
Ar iškilmingai prisiekiate, kad liudysite
tiesą ir tik tiesą,
tepadeda jums Dievas?
Prisiekiu.
Labas rytas, pone Bala.
Ačiū, kad atvykote.
GOTAMO MIESTO TELEFONŲ KNYGA
Paskutinis klausimas, pone.
Ar žmogus, kuris, kaip matėte, mirtinai subadė Randalą Klainmanhoferį,
šiandien yra šioje teismo salėje?
Taip.
Galite jį parodyti, kad visi matytume?
Ir apibūdinti jo aprangą?
Jis sėdi štai čia prie stalo.
Su raudonu kostiumu, nusigrimavęs kaip klounas.
Ar apibūdintas kaltinamasis, gerb. teisėjau?
Taip.
Klausimų nebeturiu.
Liudytojas – jūsų, pone Flekai.
Ponas Bala.
Garis Bala?
Sakykite, pone, ar šį vardą jums davė Dievas?
Taip.
Tikrai?
Tikrai? Jūsų pavardė – Bala?
Skamba kaip pokštas.
Tai – ne pokštas.
Ir jūs manote, kad mes patikėsime, jog jūsų pavardė – Bala?
Bala?
Pone Flekai, ką norite pasakyti?
Kaip sakiau, neleisiu paversti teismo salės cirku.
Gerai.
Su visa pagarba, gerb. teisėjau,
ar nemanote, kad jau truputį per vėlu?
-Nemėginkite mano kantrybės. -Gerai.
Pone Bala,
šiandien jūs paliudijote,
kad matėte, kaip keletą kartų dūriau ponui Klimanui Manhofui
peiliu į kaklą. Teisingai?
Klaimanhoferiui.
Taip, aš tave mačiau.
Ir ką dar matei tą dieną?
Kad dūrei jam į akį
ir daugybę kartų trenkei jo galvą į sieną.
Taip, bet Randalas nuolat tyčiojosi, ar ne?
Jis nenusipelnė mirties.
Nežinau.
Nesvarbu.
Gari, ar matei mano pasirodymą
„Murėjaus Franklino laidoje“ vėliau tą vakarą?
Ne, nemačiau.
Ne?
Ar galiu priminti, kad davei priesaiką?
Mane laikė policijos nuovadoje.
Apklausų kambaryje.
Nes galvojo, kad tu gali ateiti ir mane nužudyti.
Buvau vienintelis liudininkas.
Pralaikė ten mane visą naktį.
Kaip patogu, ar ne, pone Bala?
Kad nematei laidos, nematei, ką joje pasakiau,
negaliu patikėti!
Pone Flekai.
Gerai.
Kai buvai mano mamos bute,
Dieve, sergėk jos sielą,
kai sakai, jog matei, kaip trankau pono Klanonmen…
ar kaip jo ten… galvą į sieną, daugybę kartų,
ar atrodžiau tau kaip beprotis?
Ar atrodžiau kaip kitas žmogus?
Ar buvau tas pats senas Džokeris, kaip visuomet?
Arturai, nesielk taip, tu – ne toks.
Ne toks? Tai manai, kad čia nesu aš?
Galbūt tu nežinai, kas aš išties buvau.
-Nebuvau matęs šitos tavo pusės. -Gal nelabai ir žiūrėjai.
Gal niekas nežiūrėjo.
Nes niekas manęs nepastebėjo.
Bet apsižvalgykit, pažvelkit į visus tuos žmones.
Žmones lauke. Kameras.
Kaip manai, pone Bala, ką jie mato?
Džokerį.
Vaikeli mielas,
tu šiandien įrodei, kad esi toks kaip visi,
kad nesiskiri nuo visų tų žmonių, kurie mane nuvertino.
Pradedant Murėjumi Franklinu,
baigiant tais prakeiktais nutukusiais kvailais Arkamo prižiūrėtojais.
Galvojančiais, kad gali su manim elgtis kaip su šiukšle.
Bet daugiau neleisiu nei tau,
nei tau,
nei tau ar dar kam nors mane menkinti.
Aš esu laisvas!
Kodėl taip su manimi elgiesi, Arturai?
Ką?
Gari, tu man patinki.
Sakiau, kad nenuskriausiu tavęs, ir nenuskriaudžiau.
Nenuskriaudei?
Aš nebegalėjau dirbti.
Iki šiol negaliu normaliai miegoti, esu nuolat įsibaiminęs.
Anksčiau nebijodavau.
Dabar bijau, sėdėdamas čia. Kai tu stovi priešais mane.
Tą dieną nieko negalėjau padaryti.
Jaučiausi toks menkas.
Tai man priminė, koks bejėgis esu.
O tu moki sukurti dramą.
Užkabinai mano širdies stygas, mažasis Gari.
Daugiau klausimų neturiu.
Ar žinai, koks jausmas, Arturai?
Šūdas!
Darbe buvai vienintelis, kuris niekad iš manęs nesišaipė.
Tu vienintelis gražiai su manimi elgeisi.
Kaip sakiau, klausimų nebeturiu, gerb. teisėjau.
Labai gerai, pone Bala.
Teismas dėkoja už liudijimą.
Galite eiti.
BALAS???
viskas, MIELIEJI
Pone Dentai, pakvieskite kitą liudininką.
Daugiau liudininkų nekviesime, gerb. teisėjau.
Tai – valstijos byla.
Valstija pailsės.
Labai gerai.
Ką gi, pone Flekai,
galite pradėti gynybą.
Gynyba taip pat ilsėsis, gerb. teisėjau.
Atsiprašau?
Pone Flekai, nenorite gintis?
Ne, gerb. teisėjau. Gynyba ilsisi.
„Viskas, bičiuliai.“
Ką gi.
Užteks! Čia – teismo salė!
ARTURO FLEKO TEISMAS TIESIOGIAI
Abiem pusėms nusprendus pailsėti,
teismas daro pertrauką iki rytojaus ryto 9.30 val.
Sušikai bylą, suknistas idiote!
Degsi kėdėje už mano sūnaus nužudymą!
Dek pragare!
-Nieko nenorite pasakyti? -Arturai, ar jus nuteis?
Arturai, čionai.
Norime tos šypsenos.
Kokia situacija, Arturai?
Ką darysite, jei jus paleis?
Mes supilsime kalną
Ant mažos kalvos
Supilsiu kalną
Taip tikiuosi
Supilsiu kalną
Aukštą kalną
Nežinau, kaip tą padarysime
Tik žinau, kad pamėginsime
Susikursime rojų
Iš nedidelio pragaro
Susikursime rojų
Ir žinau, po galais
-Kad jei supilsiu tą kalną -O, taip
-Su meile ir rūpesčiu -Su meile ir rūpesčiu
Užnešiu mūsų svajones į kalno viršūnę Ir rojus mūsų ten lauks
Supilsiu kalną
Iš nedidelio rojaus
Ar sutinki?
Taip.
O tu?
-O, taip -O, taip
-Pažvelk į tą kalną -Pažvelk į tą kalną
Pažvelk į tą kalną
ŠOKAM
-Supilsiu kalną -Supilsiu kalną
Supilsiu kalną
-Leisk man jį supilti -Kalną, kalną, supilti kalną
-Tik vieną didelį kalną -Kalną, kalną, supilti kalną
-Supilsiu kalną su meile ir rūpesčiu -Kalną, kalną, supilsiu kalną
Užnešiu savo svajones į kalno viršūnę Ir rojus ten lauks
Supilsiu
Supilsiu mums
Supilsiu mums kalną
Aukštą supilkim
Kalną, kalną, supilkim kalną
-Kalną, kalną -Kalną, kalną, supilkim kalną
Pasakiau jam: „Tomis dienomis manęs nebus.“
Dirbu tik keturias dienas.
Tau gerai.
Džo, kaip reikalai?
Tos pačios nesąmonės.
Džokeris.
Kaip Ketė?
Čia tikrai jis?
Toliau mane nervina.
-Taip, jos tą moka. -Taip.
Pasimatysime ryte.
Parodyk jiems.
PRIĖMIMAS
Pakliuvau.
Kas?
Judinkis.
Ramiau, mielasis.
Kodėl visi manimi nepatenkinti?
Judink savo subinę.
Eime, Arturai.
Aš dabar – advokatas!
-Pasimatysime teisme. -Užsičiaupk, bliamba.
-O aš – suknista Šebos karalienė. -Nudėsiu tave, bliamba.
Tikrai?
Stokis!
Paimk jo kojas, Makai.
Eime.
Užsimanė pabūti TV žvaigžde.
Manau, jis atsijungė.
Suknistas šūdžius.
Pastatykit jį.
Gerai, suprantu. Suprantu, Džeki.
Nori anekdoto, taip?
Tikrai manai, kad su dailiu raudonu kostiumu
ir išterliotu veidu esi geresnis už mus?
Neįsivaizduoji, kiek pastangų reikia,
kad šitoj suknistoj skylėj būtų nors kiek linksmiau.
Pasakysiu vieną apie savo motiną.
Jau gali baigti spektaklį.
-Motina buvo… -Žinome, kad…
-…visiška padugnė. -…yra tik Arturas, aišku?
-Tikrai? -Susitikinėjo tik su smurtautojais.
Ką tu sakai?
Ir aš jos paklausiau:
„Mama, kodėl neišsiskiri su draugu, kuris tave muša?“
O ji atsakė: „Jis išmuša iš manęs visą šūdą.“
Liepiau liautis.
Jam patiko!
Džeki, gal pirmiau nupirk man gėrimą?
Eime.
-Eime, bliamba. -Ne!
-Eik tik, bliamba! -Ne!
-Paleisk! -Nusirenk tą prakeiktą švarką.
Užsičiaupk, bliamba.
Nurenkit tuos jo skudurus.
Džeki!
Ne!
Arturai!
Žiūrėk savo reikalų, Bulokai!
Ką tu jam padarei?
Užsičiaupk, Riki!
Kas nutiko, Arturai?
Šventieji ateina, Džeki! Šventieji ateina!
Kai šventieji Kai šventieji
Ateis
Užsičiaupk!
Viešpatie, norėsiu ten būti
Išveskit jį iš čia, bliamba!
Kai šventieji ateis
Ne!
Ateik čia, po velnių.
Jau ateina, ką?
Suknistas šūdžius.
Ateina?
Nusiramink, Džeki. Paleisk jį, jis negali kvėpuoti.
Liepiau užsičiaupti, bliamba.
Palik jį ramybėje.
Užsičiaupk…
-Džeki, nusiramink. -…po velnių!
Jis negyvas.
Sėdžiu ant vaivorykštės
Su pasauliu ant virvelės
Ta virvelė man ant piršto užrišta
Koks pasaulis, koks gyvenimas Esu įsimylėjęs
Savo dainele
Išsklaidau visą lietų
Bet kada pajudinu pirštą
Ar nematote koks aš laimingas įsimylėjęs
Koks gražus gyvenimas
Kol laikau tą virvelę
Būčiau durnelis
Jei virvelę paleisčiau
Sėdžiu ant vaivorykštės Su pasauliu ant virvelės
Ta virvelė man ant piršto užrišta
Koks pasaulis
Negali būti kitokio gyvenimo
Koks pasaulis, koks gyvenimas Esu įsimylėjęs
ARTURO FLEKO TEISMAS BAIGIAMOSIOS KALBOS
Pone Flekai, jūsų baigiamoji kalba.
Tik priminsiu. Čia – ne komikų klubas.
Jūs – ne scenoje.
ARTURO FLEKO TEISMAS BAIGIAMOJI KALBA
Atsiprašau.
Jums reikia pertraukėlės, pone?
Norėjau čia ateiti kaip Džokeris.
Ketinau piktai šūkauti.
Apkaltinti jus visus
iki vieno
dėl šio suknisto apgailėtino gyvenimo.
Bet nesvarbu, nes daugiau nebegaliu.
Nes negaliu būti tuo, kuo norite, kad būčiau.
Tai tebuvo fantazija.
Džokerio nėra.
Esu tik aš.
Aš nužudžiau šešis žmones.
Gaila, bet taip įvyko.
Niekas to nežino, bet aš nužudžiau ir savo motiną.
Uždėjau pagalvę jai ant veido, ir ji užduso.
Tenoriu…
Noriu visa tai sunaikinti
ir pradėti naują gyvenimą.
Ramiau.
Tuk, tuk.
Kas ten?
Arturas Flekas.
Koks Arturas Flekas?
Čia Harlė, palikite žinutę po signalo.
Bet jei esate reporteriai, tada atsikniskit.
Ačiū.
Labas, čia aš, Arturas.
Prisiekusieji jau priėmė nuosprendį.
Per mažiau nei valandą.
Tad, žinai.
Bet man leido paskambinti ir paklausti,
ar tu sugrįši čia, nes aš to noriu.
Nenorėjau, kad išeitum.
Jei išeisi
Šią saulėtą dieną
Tuomet Išsineši ir saulę
Ir visus paukščius Žydrame danguje
Mūsų meilės pradžioje Širdys plakė kaip viena
Diena buvo vis nauja O naktis – ilga
Mėnulis švietė danguje Paukščio giesmėje
Jei išeisi
Bet jei liksi, aš sukursiu tau dieną
Kokios neturėjai
Mes josime lietumi Plauksime prisilietimais
Žiūrėsiu tau į akis Ir kartosiu, kad myliu
Jei išeisi, išeik, aš neverksiu
Nieko gero neliks Jei ištarsi „sudie“
Jei išeisi
Nepalik manęs
Jei išeisi
Įtampa auga, nes visi laukia
Arturo Fleko teismo nuosprendžio.
Jei išeisi
POLICIJA – EITI DRAUDŽIAMA
Žinau, privalai
Nebeliks
Kuo pasaulyje tikėti
Tik tuščias kambarys
Ir tamsa jame
Kaip tuščias žvilgsnis
Regiu tavo akyse
Kad esu tavo šuns šešėlis
Jei būčiau žinojęs
Būčiau tave laikęs šalia
Jei išeisi
Tik noriu priminti, kad nesvarbu, koks bus nuosprendis,
aš netoleruosiu jokių išsišokimų.
Prisiekusiųjų atstove, galite pradėti.
Byla „Niujorko valstijos žmonės
prieš Arturą Fleką“,
bylos numeris – GC071963.
Pirmas punktas. Prisiekusieji pripažino Arturą Fleką
kaltu
-dėl pirmojo laipsnio… -Tylos.
…Mauricijaus Franklino žmogžudystės.
Vienbalsiai.
Antras punktas.
Prisiekusieji pripažino Arturą Fleką
kaltu
-dėl antrojo laipsnio… -Tylos!
…Randalo Klainmanhoferio žmogžudystės.
Vienbalsiai.
Trečias punktas.
Prisiekusieji pripažino Arturą Fleką
kaltu…
-Nustok juoktis, šūdo gabale! -…dėl antro laipsnio žmogžudystės.
Suknistas šūdo gabalas.
ARTURO FLEKO TEISMAS NUOSPRENDIS
Sėst!
Visi būsite suimti už nepagarbą teismui.
Apsauga, tučtuojau išveskite juos iš čia.
-Išveskite juos iš čia. -Nejudėk.
Suknistas šūdo gabalas.
Čia tu.
Eime. Mes tave iš čia ištrauksim.
Eime.
Pakviesiu ką nors.
Turiu suknistą Džokerį. Galite mus iš čia išvesti?
Taip, atvesk jį.
Lipk.
Po galais, čia tikrai jis. Kur jis nori važiuoti?
Spausk. Važiuok tik greičiau.
Tie šūdžiai gavo, ko nusipelnė.
Kur jis nori važiuoti? Kur važiuojam?
Tik vežk mus greičiau iš čia, bliamba.
Pasilenkit.
Pasilenk.
Negali paspausti, bliamba? Nagi.
Stengiuosi. Šūdas! Visur pilna farų.
Tau pavyko, bliamba!
Sakei, nori viską sunaikinti. Kažkas ir susprogdino, bliamba!
Visiška beprotybė!
Eina šikt.
Turime nemalonių žinių.
Gotamo centre automobilyje sprogo galinga bomba.
-Po velnių. -Ji buvo susprogdinta
šalia teismo rūmų…
-Dieve mano. -…kur tūkstančiai
laukė Arturo Fleko teismo nuosprendžio.
Daugiau informacijos pateiksime vėliau.
-Likite… -Tu sveikas?
-…su mumis… -Tu sužeistas?
-mes jus informuosime. -Tu sveikas?
Jam viskas gerai?
Šūdas. Eina šikt. Gali apvažiuoti?
Nusiraminkit, raudona. Viskas gerai.
Šūdas!
Nusiramink, žmogau.
Tai – tik pradžia.
Jie sudegins visą suknistą miestą.
Ne. Palauk. Nereikia.
Nagi. Grįžk atgal.
Lipk atgal.
Sugrįžk!
Sugrįžk. Džokeri.
Šūdas.
Kur tu bėgi?
Mes vis dar mylim tave.
Mes tave mylime, Džokeri.
Džokeri!
„KRAUJO KIBIRAS“
Džokeri!
Ly?
Ly!
Tik pažiūrėk.
Nusikirpai plaukus.
Kažkas susprogdino teismo rūmus, aš laisvas.
Galime išvykti.
Ar girdi?
Kažkas susprogdino teismo rūmus.
Galime iškeliauti.
Aš pabėgau.
Mes niekur nekeliausime, Arturai.
Mes viską įsivaizdavome, ir tu pasidavei.
Mes niekur neketinome iškeliauti.
Esu tas, kurį tu įsimylėjai.
Esu tas, kuris nužudė Murėjų Frankliną.
Ne.
Nesi.
Džokerio nėra.
Pats taip sakei, ar ne?
Negaliu…
Aš negaliu be tavęs gyventi.
Prašau. Mes turėsime kūdikį.
Tikras šou
Išsineša tave
Liaukis.
Spindesyje Ir tu pasakysi
Kai eisi savo keliu
Tai – pramoga
Nebenoriu dainuoti.
Daina
Kuri skamba šalia
-Pakalbėk su manimi. -Ar šokis
Su romantikos atspalviu
Pasikalbėk. Nedainuok, prašau.
Tu tiki
Viskuo, apie ką svajojome
Tai – pramoga
Viso, Arturai.
Griebia už širdies, ar ne?
Eikš, mano pumpurėli. Aš tau padėsiu.
Mes – ne minia…
Mano aidas, mano šešėlis ir aš
Flekai. Eime, pas tave atėjo lankytojas.
Nebeliko cigarečių, bliamba.
Taip.
Eime.
Arturai. Palauk.
Aš sukūriau juokelį.
Ar neilgą?
Galiu greitai pasakyti.
Gerai.
Į barą ateina psichopatas
ir pamato ten vienišą sėdintį klouną.
Visiškai girtą ir apgailėtiną.
„Negaliu patikėti, kad čia tu“, – sako.
„Kaip gaila. Žiūrėdavau tave per TV.
Ko norėtum išgerti?“
Klounas pasisuka ir sako:
„Jei tu mokėsi, atnešk bet ką.“
„Puiku“, – atsako psichopatas.
„Gal tuomet atnešiu tau tai, ko nusipelnei?“
Taip!
Kai…
Kai supilsiu tą kalną
Kažkada
Ir Viešpats atsiųs Gabrielių
Kad mane išsivestų
Noriu, kad sūnus
Užimtų mano vietą
Paliksiu sūnų
Savo rojuje Žemėje
Su Viešpaties…
Malone
Išvertė Akvilė Katilienė